<<< УНАКС ТИЙМ < 2017 > UNACS TEAM >>>
Превод и субтитри: Владислав Владев & Oracle
Досещам се какво ви се върти в главата.
"Тор се намира в клетка. Как ли се е случило?"
Понякога трябва да се оставиш да те пленят, за да получиш отговори.
Дългата история е... че съм нещо като герой.
Прекарах известно време на Земята.
Бих се с роботи, спасих я неколкократно.
След това пътувах в космоса в търсене на цветни камъчета на безкрайността.
Не открих нито един. Тогава прекрачих пътя на смъртта и разрухата,
който ме отведе до тази клетка и се запознах с теб.
Колко дълго мислиш ще останем тук?
Тор, сине на Один.
Сътър? Кучи сине! Жив ли си?
Смятах, че баща ми те е убил преди милион години.
Не бих могъл да умра.
Не и докато не изпълня съдбата си и не разруша дома ти.
Интересно е, че го споменаваш, защото отскоро имам ужасни сънища.
Асгард обвит в пламъци и руини, а ти си в центъра на всичко.
Тогава значи си видял Рагнарок. Падението на Асгард.
Голямото пророчество... - Задръж си мисълта за момент.
След малко ще се извъртя към теб.
Наистина почувствах връзка между нас.
Добре... Разкажи ми за този Рагнарок.
Моето време настъпи. Щом короната ми се обедини с Вечния пламък,
ще възвърна напълно силите си. Ще се извися над планините...
Ще забия меча си дълбоко в Асгард. - Задръж. Само минутка.
Кална се, дори не мърдам. От самосебе си се движи.
Дай да си изясним едно нещо.
Ще поставиш короната си във Вечния пламък,
като така ще станеш висок колкото къща? - Колкото планина!
Вечният пламък, който Один държи под ключ в Асгард?
Один не е на Асгард. Отсъствието ти прави трона незащитен.
Къде тогава е тази твоя корона? - Ето я! Източникът на силите ми!
Ама това корона ли било? Помислих го за голяма вежда.
Корона е! - За да спра целия този Рагнарок,
ще трябва да изтръгна нещото от главата ти.
Рагнарок вече е започнал. Не ще го спреш.
Аз съм палачът на Асгард. Всички ще страдат и ще изгорят.
Доста наситено действие ще е.
Ще си бъде зрелищно да те гледа човек как ставаш великан, признавам.
Само че ще трябва да се спра на втория вариант и да се измъкна от тези окови,
да ти изтръгна короната и да я занеса в трезора на Асгард.
Не може да спреш Рагнарок. Защо се съпротивляваш?
Защото точно това правят героите.
Задръж за момент. Не съм преценил точно времето.
А то е... сега!
Направи огромна грешка, сине на Один.
Непрекъснато правя подобни грешки.
Обаче всичко се нарежда.
Хаймдал, измина известно време, но ще ми трябва бърз изход.
Хаймдал? - Хаймдал беше глупак.
От тази работа трябваше да стане богат.
Работата е нелека, но има своите предимства.
Биврьост ми дава достъп до всичко нужно в деветте свята.
Тоест всичко е мое стига да се пресегна.
Наблюдавайте!
Притежанията ми. Особено съм привързан към тези.
Взех ги от Мидгард на място, което наричат Тексас.
Дори ги им дадох имена - "Раз" и "Руха".
Поставиш ли ги едно до друго и... разрушават.
Хаймдал? Хайде!
На място! Хаймдал?
Вариантите ми са на изчерпване. Хаймдал?
Скърдж?
Това не е ли важно?
Наблюдавайте, момичета.
Т О Р : Р А Г Н А Р О К
Момичета!
Виж ти кой реши да отскочи.
Благодаря, че изгони компанията ми и покри всичко наоколо в слуз.
Кой си ти? - Не помниш ли?
Скърдж. Бихме се заедно на Ванахайм. - Сетих се. Къде е Хаймдал?
Онзи предател ли? Преследван е от короната.
Один го обвини, че не си изпълнява задълженията и изчезна преди процеса.
Трудно е да се хване някой, който вижда всичко във вселената.
Почакай. Трябва да известя за пристигането ти.
Какво е това, по дяволите?
О, братко... Това е краят.
Умирам. - Глупак такъв! Не ме послуша!
Съжалявам. - Сиф, повикай помощ.
Някой да ни помогне! - Съжалявам за постъпките си.
Няма нищо. Дръж се. - Съжалявам.
Опитах се да властвам над Земята.
Щяха да се радват на управлението ти.
Съжалявам за онова с Тесоректа. Не успях да се удържа.
Аз съм мошеник. - Ужасно голям при това.
Прощавай, че те превърнах в жаба. - Шегата ти беше чудесна.
Наистина беше пословична. - Ти си спасителят на Асгард.
Разкажи историята ми. Направи ми статуя.
Ще ти съградим голяма статуя. - С шлема ми с извитите рога.
Ще кажа на татко какво направи днес. - "Не съм го направил за него."
Не съм го направил за него.
Не!
И така Локи умрял от раните си. Дал е живота си за всички нас.
Отблъснал противните елфи и донесъл мир на света ни.
Локи, момчето ми...
Случи се преди много луни, когато те открих на бойното поле.
В онзи ден не видях в теб спасителя на Асгард.
Не, ти беше малко синьо момче,
което разтопи сърцето на стария глупак.
Браво. Браво.
Татко? - По дяволите.
Синът ми се завърна! Добре дошъл, синко.
Затрогваща постановка. Как е наречена?
Трагедията на Локи от Асгард. Народът пожела да го почете.
Щом така са пожелали. Хареса ми статуята.
Изглежда по-добре от самия Локи. По-малко лукав и слузест.
Наясно ли си какво е това? - Черепът на Сътър.
Ужасяващо оръжие е. - Затвори го в трезора,
за да не се превърне във великан, който да разруши цялата планета.
Благодаря, мила. Ще се връщаш на Мидгард ли?
Не, напоследък ме спохожда един и същи сън.
Всяка нощ гледам как Асгард тъне в руини.
Налудничави сънища. Признак е за буйното ти въображение.
Може би. Обаче реших да проуча.
Оказва се, че в деветте свята цари пълен хаос.
Враговете ни се подготвят, докато ти, защитнико на световете,
стоиш облечен в робата си и похапваш грозде.
Хубаво е да уважаваш чуждата свобода. - Да, свободата да бъдеш убит.
Напоследък съм доста зает... - Да гледаш постановки?
Срещи на съвета и този за сигурност. - Ще ме накараш да го сторя ли?
Нали знаеш, че нищо не би спряло Мьолнир да се върне в ръката ми.
Дори лицето ти. - Полудял си.
Ще бъдеш екзекутиран за това. - Ще се видим отвъд, братко.
Добре, предавам се!
Представям ви... Тор, син на Один.
Дадох ти една задача. Само една.
Къде е Один? - Не можеш да стоиш настрани, нали?
Всичко беше наред без теб. Асгард просперираше.
Всичко провали... - Къде е баща ни? Уби ли го?
Получи каквото искаше. Независимостта, за която копнееше.
Почакай. Добре знам къде е.
Кълна се, оставих го тук.
Тук на тротоара или където рушат сградата?
Откъде да знам какво ще стане? Да не съм чародейка?
Защо тогава си облечен като такава? Не мога да повярвам, че си жив!
Гледах те как умираш. Скърбих за теб.
Поласкан съм.
Ще може ли да се снимате с нас? - Разбира се.
Почвай да мислиш къде е отишъл. - Съжаляваме, че Джейн те заряза.
Не ме е зарязвала, аз скъсах с нея.
По взаимно съгласие се разделихме.
Какво е това? Какво правиш? - Не съм аз.
Локи?
Ул. "Блийкър" 177а
Тор, сине на Один.
Гръмовержецо.
Може да свалиш чадъра.
На Земята има вече и вълшебници ли?
Предпочитам повелители на мистичните изкуства. Остави го.
Добре, вълшебнико. Кой си ти?
Казвам се д-р Стивън Стрейндж и ще ти задам някои въпроси.
Поседни.
Чай?
Не пия чай. - Тогава какво?
Всичко без чай.
Държа списък на същества от други светове,
които може да представляват заплаха. Осиновеният ти брат е едно от тях.
Всеобщо разбиране е...
Защо го водиш тук? - Търся баща ми.
Кажа ли ти къде е, всички ще се върнете на Асгард?
Незабавно. - Чудесно, тогава ще помогна.
Щом знаеш къде е, защо не ме потърси?
Непреклонен беше да не го търсят. Один избра да остане в изгнание.
Освен това ти нямаш телефон.
Нямам, но можеше да изпратиш електронно писмо. Нарича се имейл.
Случайно да имаш компютър? - Не, защо ми е?
Баща ми вече не е в изгнание, така че ми кажи къде е,
за да го отведа у дома. - С удоволствие. В Норвегия е.
Да видим дали заклинанието ще се нуждае от асгардска модификация.
Не. Това не е нужно.
Ще престанеш ли да го правиш?
Ще ми е нужен косъм от косата ти.
Да ти обясня едно. Косата ми не е нещо за игра.
Бихме могли просто да идем дотам.
Очаква те. - Добре.
Да не забравиш чадъра си? - Вярно.
Прощавай...
Предполагам ще ми върнеш и брат ми? - Да, щях да забравя.
Падам в продължение на 30 минути!
Оттук може да го поемеш ти. - Да, благодаря за помощта ти.
Късмет. - Да ме поеме? Кой си ти?
Смяташ се за магьосник ли? Не си го мисли, второразредни...
Довиждане.
Татко? - Погледни това място.
Красиво е.
Татко, това сме ние.
Синове мои.
Очаквах ви. - Дошли сме да те отведем вкъщи.
Вкъщи... Майка ви ме зове.
Не чувате ли?
Локи, премахни магията си.
Доста отдавна успях да се освободя от нея.
Фрига би се гордяла с теб. Последвайте ме, нямам много време.
Предадохме доверието ти, но ще се поправим.
Не, този, който го направи, съм аз. Рагнарок е надвиснал над Асгард.
Но аз го спрях, сложих край на Сътър.
Не, той вече е започнал. Тя идва.
Успявах да я удържа досега, но времето ми настъпи.
Не мога да я оставя да чака още дълго.
Татко, за кого говориш? - Богинята на Смъртта.
Хела. Първородното ми дете.
Сестра ви.
Какво?
Жестокостта й надмина контрола ми.
Не успях да я спра, затова я затворих.
Черпи силите си от Асгард.
Отиде ли там, силите й ще бъдат безгранични.
Каквото и да представлява, заедно ще я спрем.
Не, няма. Поел съм по друг път.
Сами ще трябва да я посрещнете.
Обичам ви, синове мои.
Погледнете там.
Помнете това място. Дом.
Братко...
Ти си виновен.
Отиде си значи?
Срамота е. Ще ми се да можех да го видя.
Ти трябва да си Хела. Аз съм Тор, син на Один.
Сериозно? Не приличаш на него.
Бихме могли да се договорим. - Звучиш досущ като него.
Коленичете. - Моля?
Коленичете...
... пред кралицата си.
Не мисля.
Невъзможно е.
Драги, не знаеш изобщо какво е възможно.
Върни ни обратно! - Не!
Локи!
Коя си ти? Какво направи с Тор?
Аз съм Хела.
Аз пък съм просто чистач.
Изглеждаш начетен човек с инстинкт за оцеляване.
Би ли искал да работиш за мен?
Боец ли си или храна?
Само минавам оттук. - Храна значи. Коленичи.
Мой е.
Почакайте.
Чакайте!
Мой е. Искате ли го, ще трябва да минете през мен.
Вече е в ръцете ни!
Тогава аз ще трябва да мина през вас.
Още храна.
Благодаря ти.
Скандалджия 142, искам среща с шефа.
Нося му нещо специално.
Къде ме водиш? Отговори ми!
Аз съм Тор, син на Один! Трябва да се върна на Асгард!
Простете ми, височайшество.
Осъзнавам, че си нямате представа коя съм.
Аз съм Хела. Първородното дете на Один.
Предводител на легионите на Асгард.
Законна наследница на трона и богиня на Смъртта.
Баща ми е мъртъв. Принцовете също. Не ми благодарете.
Някога бяхме абсолютната сила и никой не оспорваше това.
Обаче Один спря с деветте свята.
Съдбата ни е да властваме над всички.
А аз съм тук да възвърна славата ни.
Коленичете пред мен. Присъединете се в редиците ми.
Която и да си, каквото и да си сторила,
предай се или не ще видиш милост.
Която и да съм? Чу ли изобщо дори една моя дума?
Предупреждавам те за последен път.
Смятах, че ще се радвате да ме видите.
Добре.
Липсваше ми.
Срамота е все пак. Добри войници умряха за нищо.
Стана, защото не виждат в бъдещето.
Жалко наистина.
Погледни го. Още е жив.
Да не размисли? - Върни се, откъдето си изпълзяла,
адско изчадие!
Да видим двореца ми.
Не се бой, защото си открит.
Вече си в своя дом и няма връщане назад.
Никой не напуска това място. Но какво представлява то?
Отговорът е... Сакар.
Обградени сме от пространствени тунели.
Сакар е на ръба на познатото и непознатото.
Събирателна точка за всичко изгубено и мразено.
Като теб. Тук обаче ти си значим.
Ценен си за нас и обичан. - Къде се намирам, по дяволите?
Никой не те обича повече от Властелина.
Той е първоизточникът. Първият изгубен и първият открит.
Създателят на Сакар и лигата на шампионите.
Преди си бил нищо, но сега вече си нещо.
Собственост си на Властелина.
Поздравления. Ще се срещнеш с него след пет секунди.
Приготви се.
Приготви се...
Сега ще се срещнеш с Властелина.
Прекрасен е. Нали е мъж? - Да, мъж е.
Харесват ми посещенията ти, 142. Носиш ми най-добрата стока.
Когато си говорим с Топаз за 142, какво казвам за нея?
Тя е... Започва с "д"... - Боклук.
Не, не е боклук. Чакаше да я наречеш така ли?
Думата почва с "д". - Дебил.
Прощавай, не това. Добра си. Това искам да кажа.
Винаги ми носиш най-добрите. Донесе ми и любимия шампион.
Натякваш го всеки път. - Какво си ми донесла днес?
Достоен съперник. - Доближете го.
Искам да го огледам отблизо. Нали ще може? Благодаря.
Плати й. - Задръжте! Не съм добитък!
Борбен е, признавам. - Твой е за десет милиона.
Ще ги вземе в мечтите си. - По дяволите, плати й.
Ще си платиш за това! - Не, платиха на мен.
Питам се едно нещо.
Кой си ти? - Аз съм Богът на гръмотевиците!
Брей, не чух гръмотевици, но пък пръстите ти святкат.
Това искрици ли са?
Открих братовчеда ти. - Хайде, това ще ти допадне.
Ето го и нето. Здравей, братовчеде.
Замалко да не те открием. Да не се криеше?
Съжалявам. - Карло...
Прощавам ти. - Благодаря.
Официално си опростен от живота си.
Боже мой!
Стъпих в пихтията. Настъпих я!
Каква смрад само!
На какво мирише? - Препечена филийка.
Що за маниери от моя страна? Не ти се представих.
Хайде. Последвай ме. Казвам се Властелина.
Представлявам малка сбирщина, наречена Шампионския турнир.
Тук идват хора от длъж и шир, за да участват против волята си.
А ти си част от новите попълнения. Какво ще кажеш, друже?
Не съм ти другар и не ми пука за игрите ти! Тръгвам си!
Пред мен се пропука континуума и се озовах на това място.
Локи? Локи!
Локи, тук съм! Насам!
Локи!
Жив си? - Разбира се!
Какво правиш тук? - Прикован съм към този стол!
А ти защо не си? Измъкни ме! - Не мога да го направя.
Сприятелих се с Властелина и спечелих доверието му.
Биврьост ме доведе тук преди седмици. - Седмици ли? Аз пристигам сега!
Какво си шепнете тук? Времето тече различно на Сакар.
Другаде бих бил на милиони години, но тук на Сакар...
Както и да е, познаваш ли този... господар на гръмотевиците?
Бог. Кажи му. - Не съм срещал този човек.
Мой брат е! - Осиновен съм.
Борбен тип ли е? - Свали ми оковите и ще видиш.
Чуйте го само. Заплашва ме. Светещи пръсти, чуй ме добре.
Искаш ли да се върнеш на Задни... - Асгард!
Съперникът, който надвие шампиона ми...
ще спечели свободата си. - Супер!
Посочи ми кой задник да сритам.
На това викам състезателен дух. Противникът ти е натам, господарю.
Локи!
Спокойно, човече! Не се мори.
Погледни насам. Камарата камъни ти ръкомаха.
Всъщност съм живо същество. Позволи ми да ти се представя.
Аз съм Корг. Нещо като тартор съм тук. От камъни съм, но това да не те плаши.
Няма защо да се боиш, освен ако не си направен от ножици.
Просто шега с камък, ножица, хартия. Това е приятелят ми Мийк.
Насекомо е и има ножове за ръце.
Кронан си, нали? - Да.
Как се озова на това място?
Опитах да подклада революция, но не направих достатъчно листовки.
Включиха се само майка ми и гаджето й, когото мразя.
Като наказание ме пратиха тук. Ужасно издигане в кариерата ми.
Сега обаче организирам нова революция. Не зная дали си заинтересован.
Би ли искал да се включиш? - Но как се озова...
Цялото това място е един кръг. Не истински, а омагьосан кръг.
Няма логика. - Тук отсъства всякаква, друже.
Единственото, което има е, че отсъства всякаква.
Някой тук да се е бил с шампиона на Властелина?
Дъг се е бил. Дъг? О, не, Дъг е мъртъв.
Всеки, който се бие с шампиона, бива убит.
Ами ти? От камък си. - Камъкът се троши.
Аз съм по незначимите битки. Подгрявам тълпата за дуелите.
Нали няма да се биеш с него? - Да, ще го направя.
Ще се бия и ще го победя. После си тръгвам.
Същото казваше и Дъг. До скоро Нови Дъг.
Никой ли не ме помни? Никой ли не е учил историята ни?
Погледни тези лъжи. Бокали и пиршества...
Мирни договорки?
Один... Горд с владенията си, но не и как се сдоби с тях.
Нямаше кой да ни спре.
Аз бях оръжието, което изгради империята ни.
Един след друг световете падаха под властта ни.
Един ден, защото амбициите ми надминаха неговите, той ме прокуди.
Затвори ме в клетка като животно.
Преди бойците ни бяха почитани.
Загиналите бяха погребвани като герои под двореца ни.
Съкровищницата на Один. - Параван!
Повечето боклуци са за заблуда.
Нищожно е.
По-малка е, отколкото мислех.
Това тук не е зле. Обаче това...
Вечният пламък.
Искаш ли да вкусиш от истинската сила?
Фенрис, скъпи мой. Какво са сторили с теб?
Ще се преродиш чрез Вечния пламък!
Липсваше ми. Липсвахте ми всички.
Один, сигурно си заел мястото си във Валхала,
където безстрашните живеят вечно.
Не ще скърбим, а ще пируваме за тези, които са загинали славно.
Боли да те лъжат, нали?
Да ти казват едно, а да научиш, че всичко е лъжа.
Нали не мислеше, че ще дойда тук? Това място е противно.
Значи ли, че не искаш помощта ми? Не можех да се разкрия пред него.
Отне ми време да спечеля доверието му. Смахнат е, но може да бъде опасен.
Застани рамо до рамо с мен на негова страна,
след време може да му се случи случка и...
Нали не мислиш да се върнеш там?
Сестра ни унищожи чука ти като парче стъкло.
По-силна е от двама ни. Нямаш никакъв шанс.
Разбираш ли какво ти говоря?
Добре.
Очевидно ще трябва да го направя сам. Както винаги съм го правил.
Няма ли да кажеш нещо?
Продумай!
Какво би искал да чуеш? Инсценира собствената си смърт.
Открадна трона и силите на Один. Остави го да умре на Земята.
Освободи богинята на Смъртта. Достатъчно ли чу?
Да се връщам ли повече назад във времето?
Не съм виждал любимия му шампион, но съм чувал, че е адски жесток.
Заложил съм доста срещу теб. Не ме подвеждай.
Чупката, призраче!
Изпари се яко дим.
Останала е нечия коса и кръв по меча!
Защо не си чистите оръжията след битка? Отвратителни сте!
Тор... Искаш ли голяма дървена вила? Е, няма да ти бъде много от полза.
Освен ако не се биеш с три вампира, които да набучиш наведнъж.
Ще ми се чукът ми да беше тук. Няма втори като него.
Беше изкован от метал от сърцето на умираща звезда.
Завъртях ли го силно, можех да полетя с него.
Яздил си чук? - Не, не съм яздил.
Чукът ли е яздил теб? - Не, въртя го силно.
И той ме издига... - Боже мой! Издигал те?
От земята! Отлепяше ме от земята! Понасях се във въздуха и летях.
Когато го хвърлех, се връщаше при мен.
Очевидно си имал особена интимна връзка с чука си.
Загубата му се равнява да изгубиш любим.
Добре казано.
Казах ви, че са мои! - Ето онази ме докара тук.
Скандалджия 142... Пази се от тези асгарди, човече.
Корави типове са. - Асгарди?
Не си го и помисляй! Само искам да поговорим.
Асгард е в опасност.
Господи, ти си валкирия! Като дете исках да бъда такъв.
Докато не разбрах, че са само жени. Няма нищо лошо да си жена. Обичам ги.
Понякога прекалено много. Не по зловещ начин, а по-скоро почтителен.
Хубаво е да има елитна група от жени. Крайно време е.
Приключи ли? - Господарю на гръмотевиците! Идвай!
Помогни ми, моля те. - Чао.
Тогава си предател или страхливец, защото сте дали клетва към трона.
Слушай ме добре, височайшество. Тук е Сакар и аз не съм валкирия.
Отведете го да бъде подготвен. - Не може да избягаш.
Така или иначе ще умреш.
Не мърдай. Ръцете ми не са като на младини.
В името на Один не ще ме пострижеш или ще понесеш гнева на Гръмовержеца!
Моля ви, любезни господине, не режете косата ми. Моля ви, не!
Вижте се само! Какво шоу! Кой от вас се забавлява?
Моля ви. Аз съм вашият домакин.
Да чуя аплодисментите ви за всички съперници,
които са загинали трагично. Добър спорт.
Какво шоу! Каква нощ! Затова сте дошли, аз също!
Без повече суетене, време е за главния ни дуел.
Първото си излизане ще направи един обещаващ съперник,
който крие трикове в ръкавите си. Уверете сами.
Дами и господа, представям ви господаря на гръмотевиците.
Пазете се от пръстите му, че изскачат искри.
Добре, време е да приветстваме и другия...
Ето го и него.
Той е същество... Какво бихме могли да кажем за него?
Уникален е. Няма друг като него. Чувствам специална връзка между нас.
Непобеден е.
Господства на арената.
Ще защитава титлата си.
Дами и господа, представям ви...
вашия невероятен...
Хълк!
Да!
Трябва да се махна от тази планета. - Къде тръгна?
Познаваме се! Приятел от работата е.
Къде се запиля? Всички те смятахме за мъртъв.
Имам много да ти разказвам. Загубих си чука.
Случи се онзи ден, така че ми е още прясно.
Локи е жив, да не повярва човек. Даже е тук. Локи, погледни кой е тук!
Банър, не мислех, че някога ще го изрека, но...
Радвам се да те видя.
Банър! - Няма Банър. Само Хълк.
Какво правиш? Това съм аз... Тор.
Ние сме приятели. Това е лудост. Не искам да те нараня.
Точно така. Започва се.
Моля?
Хей, големецо.
Слънцето се снижава.
Точно така. Залязва.
Не искам да ти причинявам болка.
Да! Точно така се почувствах! Голям почитател съм на спорта.
Добре, майната му.
Знам, че си някъде там, Банър. Ще те извадя на показ.
Какво ти става? Излагаш ме. Казах им, че сме приятели.
Гръм! Гръм!
Гръм! Гръм! Гръм!
Поредният ден, поредният Дъг.
Какъв е този шум? - Хората негодуват.
Опитват се да съборят портата.
Разкажи ми за себе си, Скърдж. - Баща ми беше каменоделец, майка...
Спри дотук. Какви са твоите желания?
Искам да се докажа.
Признание. Когато бях малка, всеки велик крал имаше екзекутор.
Не просто убиваше хора, но и пресъздаваше виждания.
Но предимно режеше глави. Въпреки това бе голяма чест.
Аз бях екзекуторът на Один.
А ти... ще бъдеш моят.
Да започнем нашето завоевание.
Къде е мечът, Скърдж?
Той е ключът към Биврьост.
Онези хора, които протестират... Събери ги.
Извинете ме.
Прощавайте за това. Тези са навсякъде. Елате.
Тук ще сте в безопасност.
Нали всичко е наред?
Хълк в джакузи.
Откога си така? - Как?
Голям, зелен и тъп.
Хълк винаги е Хълк.
Как стигна дотук? Чрез мамене? - Чрез победи.
Да не носят това, когато ги биеш? Как стигна тук?
Със самолета. - Къде е?
Гол си. Много гол.
Вече е в съзнанието ми.
Ще се махнем от това ужасно място.
Асгард ще ти хареса - голям и блестящ. - Хълк остава.
Хората ми се нуждаят от мен.
Трябва да предотвратим Рагнарок. - Рагнарок?
Предопределената смърт на дома ми. Краят на всичко.
Помогни ми да се върна на Асгард, а аз ще те върна на Земята.
Земята мрази Хълк. - Напротив. Обичат те.
Ти си част от Отмъстителите.
Наш приятел. А приятелите се подкрепят.
Ти си приятел на Банър. - Теб те харесвам повече.
Приятел на Банър. - Глупости, той е само числа и наука.
Тор се маха, Хълк остава. - Добре.
Остани тук, на това глупаво място. Ужасно е.
С това бяло и червено. Изберете един цвят. Отврат.
Смачках те. - Не си. Аз победих.
Да бе, сигурно. - Бебешки ръце.
Идиот, като дете си. - Тор си отива.
Дай пак.
Тор у дома.
Хълк тренира. - Супер. Успех.
Как я караш, големецо? - Побеждавам.
Хаймдал, знам, че ме виждаш.
Помогни ми.
Искам да видя.
Виждам те, но си далеч.
Какво става тук? - Виж сам.
Подсигурил съм убежище в една крепост.
Биврьост е единствената ни надежда. - Ще евакуираш Асгард?
Останем ли, ще умрем.
Черпи силите си от Асгард, става все по-силна.
Напусне ли Асгард, ще превземе деветте свята.
Нуждаем се от теб. - Дори не знам къде се намирам.
На планета, заобиколена от тунели. Избери един.
Кой? - Големия.
Тор е тъжен. - Млъквай.
Тор е тъжен. - Не съм тъжен, глупако.
Ядосан съм. Загубих баща си.
Чука си. Дори не ме слушаш! - Мрън-мрън.
Стига си ритал неща! - Ти си лош приятел.
Не, ти си. - Знаеш ли как ти викаме?
Тъпия отмъстител. - Ти пък си малкият отмъстител.
Да не си се побъркал? Прав си, Земята те мрази.
Извинявай, че казах тези неща.
Не си тъпият отмъстител, никой не те нарича така.
Няма проблем. - Не можеш да мяташ неща по хората.
Щеше да ме убиеш. - Знам. Хълк е все ядосан.
Приличаме си с теб. И двамата лесно палим.
Да, същите. Хълк е огън, а Тор вода.
И двамата сме огън. - Но Хълк е истински огън.
Хълк е бушуващ огън, Тор е тлеещ огън.
Искам да направиш нещо за мен.
Здравей, малката.
Какво става?
Май не разбра, че искам да ме оставиш на мира.
Трябва да поговорим. - Само на теб ти се говори.
Искам да остане. - Готово.
Остани. Моля те? - Моля.
Добре.
Ето какво...
Ще те слушам, докато не изпия това.
Асгард е в опасност. Хората ще умрат, трябва да се върна там. Помогни ми.
Свърши. Чао.
Один е мъртъв.
Хела, богинята на Смъртта, превзе Асгард.
Тогава е твърде късно. - Ще я спра.
Сам? - Не, събирам екип.
Аз, ти и големеца. - Не, Хълк сам.
Аз и ти тогава. - Само ти.
Валкириите са легенда. Воини, защитаващи Асгард.
Не искам да се забърквам в поредната семейна драма.
Какво искаш да кажеш? - Сестра ти черпи сили от Асгард.
Нещата излязоха извън контрол, изби всички и поиска трона.
Успя да избяга, при което Один изпрати валкириите подире й.
Оцелях само защото...
Изправих се срещу нея, когато все още вярвах в трона.
Струваше ми всичко. Това е проблемът на мястото.
Тронът, тайните, преструвките. - Съгласен съм.
Не ме докосвай. - И аз мисля така.
Ето защо се отказах от трона. За мен е важен не той, а хората.
Те са в опасност. - Забрави.
Аз успях. - Добре, хубаво.
Благодаря ти за това. - За кое?
Не го очакваше, нали?
Така е по-добре.
Стой си тук и поробвай хора за тоя откачалник.
Продължавай да пиеш и да се криеш.
Аз обичам да се изправям срещу проблемите си, не да ги отбягвам.
Защото...
Така постъпват героите.
Остани, приятел!
Да!
Хайде...
Добре дошли. Моля, идентифицирайте се.
Тор. - Достъпът е отказан.
Син на Один. Бог на гръмотевиците. - Достъпът е отказан.
Най-силният отмъстител. - Достъпът е отказан.
По дяволите, Старк. Точка на пречупване!
Добре дошли.
Остани, приятел! - Не, недей.
Стой! - Спри да чупиш!
Добра работа. Не знаем накъде се е запътил Ултрон.
Сега трябва да върнеш самолета.
Не можем да те проследим в стелт режим. Помогни ми.
Нуждая се...
Какво става? - Банър?
Добре ли си? Банър?
Слънцето залязва. Точно така. Дишай.
Няма да те нараня. - Тор...
Какво е станало с косата ти? - Един откачалник я отряза.
Добре изглежда. Къде сме? - Благодаря.
Как е Нат? - Добре е.
Ами Соковия? Спасихме ли я? - Моля?
Какво? - Това беше преди 2 години.
Бил съм Хълк цели 2 години? - Опасявам се.
Какво е станало, по дяволите?
Трябва да ти кажа нещо, Банър.
Моля, идентифицирайте се. - Банър.
Добре дошли, най-силен отмъстителю.
Дневника на кораба.
Къде сме, Тор? - Ами...
Моля за внимание. Имам лоши новини. Любимият ни шампион е изчезнал.
Излезте на улиците...
Кой е този? - Движи мястото.
Доскоро живя у тях. - Нима?
Доста неща се случиха. Бихме се. - Аз ли победих?
Не, аз те надвих с лекота. - Не звучи правдоподобно.
Изглежда е отвлечен от господаря на гръмотевиците.
Бог, не господар. Да тръгваме.
Това е лошо. Много, много лошо.
Тор, почвам да се паникьосвам. - Недей.
Всичко е наред. Обуй ги. - На Тони са. Той да не е тук?
Не, не е. Ти просто се успокой. Слънцето се спуска.
Залязва.
Разстроен съм.
Много съм разстроен. Знаете ли кое му е хубавото на това?
Вината. Познайте кого виня?
Властелине... - Не ме прекъсвай.
Защо ми подаваш разтопяващата пръчка?
Просто ме прекъсна. Не е углавно престъпление.
Докъде бях стигнал? Скъпият ми шампион е изчезнал.
И то заради онзи с гръмотевиците. Заради брат ти.
Или каквато ви е там историята. Сигурен съм, че е сложно.
А ти ми го доведе. - Скъпи приятелю, дай ми 12 часа.
Ще доведа и двамата. - Аз ще се справя за два.
А аз за един. - Стига.
Днес се събудих с мисълта за публична екзекуция.
Но засега ще се примиря с това ваше състезание.
Времето започва да тече.
Какво направи? - Не отговарям пред теб, Лаки.
Казвам се Локи. Ще отговаряш пред Властелина.
Защо помогна на брат ми и зеления глупак да избягат?
Не помагам на никого.
Валкирия си.
Смятах, че всички сте мъртви. - Внимавай какви ги говориш.
Ужасно съжалявам, вероятно споменът е болезнен.
Слънцето се снижава...
Залезът идва... - Спри да го повтаряш.
Просто искам да си спокоен. - Как? Та аз съм на чужда планета.
И преди си бил на планета. - Да, една!
А сега са две. Това е хубав опит.
Мозъкът ми не може да обработи информацията толкова бързо.
Всичко е различно.
Преди имах чувството, че с Хълк сме равни,
а сега той сякаш е поел контрол, а аз съм бил заключен в килера.
Важното е, че се върна. - Не е това.
Превърна ли се в отново в Хълк, Банър няма да се върне.
А се намираме на планета, в която всичко ме стресира.
Ще намеря начин да се махнем.
Благодаря. - Но не на Земята, на Асгард.
Моля? - Хората ми са в опасност.
С теб трябва да се бием с едно силно чудовище, което ми е сестра.
Откачено е. Няма да се бия със сестра ти.
Това са си семейни дела. - Тя е зла.
Не ми пука каква е. Не искам да се бия повече.
Казах ти, превърна ли се в Хълк, това ще бъде краят.
А на теб не ти дреме! - Събирам отбор.
Хълк е огънят. - Използваш ме заради него.
Не! - Изобщо не ти пука за мен.
Та аз дори не харесвам Хълк. Той само блъска и чупи.
Предпочитам теб. - Благодаря.
Все пак той е много полезен, когато трябва да се бием със злодеи.
Банър също е полезен. - Нима?
Колко докторантури има Хълк? Нула. А колко има Банър? Седем.
Добре, не се бий с никого. Но тук сме в опасност, да вървим.
Какво правиш? - Дегизирам се, нали съм беглец.
Аз ще бъда Тони Старк. - Какво?
Тони и циганина. - Ти не си Тони, а Брус.
Тогава защо ме облече като Тони? - Защото беше гол.
Добре, имаш право. - Спри се.
Съжалявам, панталоните са тесни. - Защо се държиш така?
Може би фактът, че съм бил затворен в тяло на чудовище две години...
Добре, само спокойно. Успокой се.
Ще отидем в Асгард и ти ще спреш да мислиш за Хълк.
Това е лошо...
Банър!
- Тор!
Здрасти. - Здравей.
Щях да се справя. - Изпреварих те.
Какво правиш тук? - Нали щеше да се махаш?
Отклоних се. Сега съм под прикритие.
Лицето ти се вижда. - Не и като направя така.
Прическата ти ми харесва. Да не си си измила косата?
Какво е това на очите й? Да не са хората, които е убила?
Толкова е красива и силна... - Кой е този?
Аз съм Брус. - Имам чувството, че те познавам.
От години се опитвам да забравя миналото си.
Сакар е перфектното място, на което да пия и да умра.
Ако не спреш да пиеш и без това ще умреш.
Нямам намерение да спра пиенето. Но вече не искам да забравя.
Ако ще умирам...
Поне нека да е докато забия меч в онази зла кучка.
Супер. - Брой те ме в екипа си.
Има ли си име? - Нарича се... Мъстителите.
Защото искаме мъст. Аз искам, ти искаш.
Ти не искаш ли? - Още се чудя.
Донесох ви подарък.
Изненада!
Исках да се уверя, че си ти.
Здравей, Брус.
Последния път искаше да убиеш всички. Сега как си?
Имам си своите моменти.
Това Драконов зъб ли е? - Да.
Известният меч на валкириите... - Сакар и Асгард са доста отдалечени.
Най-добрият ни вариант са тунелите извън града.
Ще презаредим на Зандар и ще сме на Асгард след 18 месеца.
Не, ще минем през големия. - Дяволския анус?
Чий анус? - Не знаех как се казва.
Прилича на падаща неутронна звезда в мост на Айнщайн-Розен.
Трябва ни друг кораб. Моят няма да издържи.
Нужно е да издържи на усукването на сингулярността.
Също да се управлява и без компютър.
Да има и държачи за чаши, че и без това ще умрем.
Познавам ли те? Сякаш съм те виждал. - И аз имам това усещане.
Какво ще кажеш? Пътуване през космически портал.
Приключение. - Трябва ни кораб.
Има само един-два кораба... - Не искам да ви се меся.
Властелина разполага с много кораби.
И може би съм откраднал кодовете за охранителната му система.
Обзело те е желанието да сториш нещо добро?
Боже, не. Отношенията ни са обтегнати. Ще ви дам кодовете,
но в замяна искам да дойда с вас. През Ануса.
Ще влезем в гаража, без да включим алармите?
Да, братко. - Може ли за момент?
Преди малко говорих с него. Беше готов да ни избие.
Мен е опитвал да убие. - Както и мен, много пъти.
Когато бяхме малки, се трансформира в змия.
Знаеше, че обичам змии. Взех я, за да й се възхитя.
Изведнъж се превърна в себе си и ме наръга. Бяхме на осем години.
Ще се наложи да обезвредим пазачите в двореца.
Защо не им пуснем звяра? - Имате звяр?
Няма звяр. Шегува се. Ще започнем революция.
После ще ти обясня. - Кой е тоя?
Това протоплазма ли е, или просто снасяш яйца?
Прилича на яйца.
Търся Корг. - Кой пита?
Освен теб. Някой друг?
Господарят на гръмотевиците изпраща поздрави.
Революцията започна!
Революция? Защо? - Нямам представа.
Дисковете за подчинение са деактивирани
и робите са въоръжени. - Не обичам тази дума.
Дискове? - Моля? Не, тази с "р".
Прощавайте. Наемните затворници са въоръжени.
Така е по-добре.
Трябва да поговорим.
Комуникацията не ни е силна страна.
Нямаш си и представа. Доста се случи, откакто говорихме за последно.
Здравейте. - Привет.
Синовете на Один заедно. Смъртта му ни разедини.
Сякаш сме непознати. Поехме по различен път.
Не мърдай! - Нали не искаше да говорим?
По-добре да остана на Сакар. - И аз това си мислех.
Съгласи се с мен? - Мястото е точно за теб.
Диво, хаотично, беззаконно. Смятам, че ще процъфтиш тук.
Нима ме смяташ за толкова долен?
Смятах те за невероятен.
Надявах се, че ще се бием рамо до рамо.
Но в края на краищата ние сме такива, каквито сме.
Може би у теб има добро. Но пътищата ни отдавна се разделиха.
Да. Най-добре ще е да се разделим. - Това искаше, нали?
Да направим "доведете помощ". - Моля?
Хайде, харесва ти. Сработва. - Унизително е.
Имаш ли по-добър план? - Няма да правим този номер.
Помогнете, моля! Брат ми умира!
Помощ! Помогнете му.
Класика. На мен ми харесва. - Все още го мразя.
Кой кораб да вземем? - Ето този.
Но едва ли ще има голямо значение.
Локи...
Знам, че съм те предавал много пъти, но този път не е лично.
Наградата за залавянето ти ще ми дойде добре.
У теб няма капка сантименталност. - Така няма да се опаря.
Ще видим.
Изглежда болезнено. Предвидим си, братко.
Доверявам ти се, ти ме предаваш, все едно и също.
Смисълът на живота е да се променяш, да еволюираш.
Но ти изглежда искаш да си останеш все същия.
Завинаги ще си останеш Бога на пакостите.
Но можеш да бъдеш нещо повече.
Ще го оставя тук.
И така, имам работа, затова ще те оставям.
Лесно ще му хвана цаката. Поредният космически кораб.
Скъпи сакарийци, господаря на гръмотевиците открадна моя кораб
и любимия ми шампион. Полетете и го заловете!
Не му позволявайте да си тръгне от тази планета.
Добър изстрел. - Мерси.
Отвори вратите.
Дано си по-силен, отколкото изглеждаш. - Защо?
Не трябва ли и ние да стреляме? - Да.
Къде са оръжията? - Няма такива, развлекателен кораб е.
Ползва го да си прекарва добре. За оргии и тем подобни.
Правилно ли чух за какво го използва? - Да.
Не пипай нищо.
Не!
Влизай вътре! - След малко!
Отивам да помогна. Поеми управлението.
Не знам как се управлява. - Учен си, използвай дипломите си.
Нямам диплома за пилотиране на извънземен кораб.
Все трябва да има оръдие. Това прилича.
Хора, наближаваме Ануса.
Ето го билетът ни за навън. Какво е това?
Благодаря. - Ще потегляме. Искаш ли с нас?
Определено изглежда сякаш имате отчаяна нужда от лидер.
Дръжте се!
Мамка му!
Асгарди! Някоя объркана душа е откраднала меча на Биврьост.
Кажете ни къде е, инак ще има последствия.
Лоши последствия.
Е...
Ти.
Моля ви!
Екзекуторе?
Почакайте!
Знам къде е мечът.
Не смятах, че някога ще се върна.
Мислех, че ще е по-хубаво. Не че не е, но гори.
Горе в планината. Има събрани хора. Идва за тях.
Оставете ме в двореца. Ще я разсея. - Да не искаш да умреш?
Важни са хората. Спасете ги, докато съм долу.
И как да го направим? - Имам човек.
Асгард...
Тя е тук.
Корабът вече има оръжие. - Аз ще поема.
Намерих го в оръжейната.
Успех. - Височайшество...
Не умирай.
Знаеш какво имам предвид.
Не се спирайте! Към Биврьост!
Сестричке.
Още си жив. - Харесва ми как си декорирала.
Решението на баща ни за всеки проблем бе да го прикрие.
Или да го прокуди.
Казал ти е, че си достойна, както го каза и на мен.
Видя ли? Никога не си го познавал.
Ни най-малко.
С Один потопихме цели цивилизации в кръв.
Откъде мислиш се появи всичко това?
Един ден реши да се прави на крал.
Наложи мир и спокойствие.
За да се родиш ти. - Разбирам гнева ти.
Технически имаш право да претендираш за трона...
Нямам против друг да управлява, но не и ти. Ти си...
отвратителна.
Хайде, ставай. Седнал си ми на мястото.
Баща ни веднъж ми каза: "Мъдрият крал не търси война...
Но винаги трябва да е готов за нея."
Върнете се!
Назад!
Честно казано очаквах повече.
Хаймдал?
Мечът!
Разликата помежду ни е, че аз съм първородното дете на Один.
Спасителката на Асгард. А ти си едно нищо.
Простичко е. Дори един слепец би го видял.
Сега ми напомняш на татко.
Това тъпо куче не умира!
Всичко ще бъде наред. Искаше да знаеш кой съм?
За какво говориш? - Ще видиш.
Виждаш ли? Никой няма да ходи никъде.
Ще взема меча, дори ако трябва да избия всички.
Здрасти, приятел.
Аз съм Корг, това е Мийк. Ще се махаме оттук. Идваш ли?
Вашият спасител е тук!
Липсвах ли ви? Качвайте се на кораба.
Добре дошъл у дома. Видях те. - Разбира се.
Впечатляващо, но никога не си имал шанс.
Аз не съм кралица, нито пък чудовище.
Аз съм богинята на Смъртта. А ти какъв беше?
И с две очи не виждаше цялата картинка.
Твърде силна е. Не мога да я победя без чука си.
Ти да не си Тор, богът на чуковете?
Чукът ти помагаше да контролираш и насочваш силите си.
Не е бил източник на силите ти. - Твърде късно е, вече превзе Асгард.
Асгард не е място. Никога не е бил.
Това също може да е Асгард. Той е там, където са хората.
Точно сега те се нуждаят от теб.
Не съм силен, колкото теб.
Да. По-силен си.
Кажи ми, братко. Ти на какво си бог?
Закъсня. - Липсва ти едно око.
Не е приключило.
Трябва да разпуснем Мъстителите. - Порази я със светкавица.
Току-що й изпратих най-голямата светкавица на света и не помогна.
Да я удържим, докато не се качат всички.
Няма да помогне. Колкото по-дълго стои на Асгард, толкова по-силна става.
Ще ни намери. Трябва да я спрем. - Какво ще правим тогава?
И никакво "доведете помощ".
Асгард е там, където са хората.
Локи, не трябва да спираме Рагнарок. Трябва да го предизвикаме.
Короната на Сътър в трезора. Няма друг начин.
Смел ход, братко. Дори за мен.
Да действаме? - След теб.
Това е лудост.
Тръгвайте! Веднага!
За Асгард!
Прероди се чрез Вечния пламък.
Хела! Достатъчно!
Искаш Асгард? Твой е!
Каквото и да си намислил, няма да се получи.
Не можеш да ме победиш. - Зная.
Но той може.
Асгард, време е за разплата!
Важното е, че хората са в безопасност.
Изпълнихме пророчеството. - Мразя го.
Нямаме избор.
Сътър ще унищожи Хела и Асгард, за да могат хората ни да живеят.
Трябва да го оставим да го направи, иначе...
Хълк, спри, глупак такъв!
Спри, Хълк! Поне веднъж в живота си спри да разбиваш!
Чудовище! - Да тръгваме!
Аз съм смъртта на Асгард!
Стига основите да са още здрави, ще построим мястото наново.
Ще се превърне в рай за хората и чуждоземците.
Основите вече ги няма. Съжалявам.
Какво сторих?
Спаси ни. Асгард не е място.
Асгард са хората.
Отива ти.
Май не си чак толкова лош, братко. - Може би.
Благодаря. Ако беше тук, щях да те прегърна.
Тук съм.
Тронът ти.
Е, кралю на Асгард...
Накъде? - Не съм сигурен. Предложения?
Ти откъде си, Мийк? - Мийк е мъртъв.
Настъпих го по погрешка на моста.
Стана ми гузно, затова го разнасям цял ден.
Мийк, ти си жив? Жив е! Какво го питаше?
Отиваме към Земята.
СЛЕДВА ФИНАЛНА СЦЕНА
Превод и субтитри: Владислав Владев & Oracle
<<< УНАКС ТИЙМ < 2017 > UNACS TEAM >>>
Т О Р : Р А Г Н А Р О К
Добра идея ли е да се връщаме на Земята?
Да, хората там ме обожават.
Нека перифразирам. Добра идея ли е аз да се върна на Земята?
Вероятно не. Но не се тревожи, братко.
Смятам, че всичко ще се нареди.
Само искам да кажа, че се гордея с всички ви.
Революцията ви беше огромен успех. Браво!
Получавате потупване! Хайде!
За мен също. Аз също имам заслуги. Без мен нямаше как да има революция.
Няма защо да ми благодарите. Свършваме наравно.