Kar sledi je nekako po resnični zgodbi. Malce.
Ti si Danny Collins. –Sem.
Jezus!
Lahko med pogovorom poslušava? –Seveda.
Je tako v redu? –Seveda.
Cigareto? –Ne, hvala.
Album bo precej uspešen, dečko. Kdo te je spravil v to?
Oprostite, nisem razumel. –Kdo je vplival nate?
Kdo te navdihuje?
Najbrž, če razmislim … –Počakaj.
30. junij, 1971.
Guy DeLoach z očitno predpubertetnim Dannyjem Collinsom.
Za Chime magazin.
Zlasti gre za tvoje pisanje.
Pišeš kot pofukani Lennon, stari.
To je … Hvala.
Najbrž je on tisti, ki me najbolj navdihuje.
Jezus!
Grozno uspešen boš, dečko.
Bogatejši od bogatih. Prekleto slaven.
Ne boš vedel, kaj z ženskami. Pa te moram vprašati,
zakaj sediš tam in strmiš vame, kot da ti je ta informacija
pognala strah v kosti?
Ker mi je.
Jezus!
Danny, Danny, Danny, Danny, Danny.
Razprodano.
Glavna zvezda
Zlomi nogo, Danny. –Le povej čigavo.
Pozdravljen, Los Angeles! Lepo je biti spet tu!
Danny!
Oprostite g. Collins? Smem zmotiti za fotografiranje?
Res na hitro. Mamo bo pobralo.
Upam, da ne.
Bajno. Tvital vam jo bom. –Bajno.
Odlična predstava, dečko.
Bajna.
Sylvia Plath, si dobro?
Če bi se nocojšnja izvedba štela za petje, bi bil odlično.
Najbrž malce rojstnodnevne potrtosti.
V redu, družba. Moj dečko potrebuje malce počitka.
Sally, hvala, ker si prišla. Pozdravi očeta, Kate.
Si videl tista Zlata dekleta v prvi vrsti?
Ves čas so jedle bombone. –Občudovalcev ne moreš izbirati.
Vse tri. Ena starejša od druge.
Vrečka bombonov za celo predstavo. Dve uri so sedele in jih žvečile.
Na Sunsetu je nov pano. Lahko pogledaš na poti domov?
Dobro, dovolj tega sranja.
Jutri imaš rojstni dan. To je problem?
Nosečnica v Afriki hrani polovico vasi s svojim mlekom.
Te gospe imajo probleme. Ne ti.
Prav imaš. –Seveda. Vedno imam prav.
Zdaj pa pojdi domov k svoji na pol mlajši zaročenki,
ki vztraja, da te jutri preseneti z velikansko zabavo,
za katero ti nisem povedal,
nato pa pojdi izpovedat svoje probleme afriškim ženskam.
Prav?
Prav.
Se vidimo na zabavi, prijatelj.
Ej. –Ja?
Dober nastop je bil, dečko. Resno.
Prav.
To bomo dali popraviti, g. Collins. Kakšen je bil nastop?
Doma sem!
Punči? –Pod prho sem.
Pridem čez minutko, samo da končam z britjem.
Kaj si počela nocoj?
Opravke po hiši. –Vedno imaš opravke.
Veliko hišo imava, kar precej zaposli dekle, ne?
Ljubica? –Ja, samo trenutek.
Veš … Zaboga, Sophie.
Kaj?
Bi lahko govorila s tistim fantom na vhodu?
Ker mi ni do pol urnega klepeta vsakič, ko pridem domov.
Tvoj oboževalec je, samo vtis želi narediti. –Ne uspeva.
Počivat grem pred zabavo.
Prekleti Frank!
Presenečenje!
Ne! Ni mogoče! To je tvoje maslo!
Ne smete tako presenetiti človeka mojih let.
Še infarkt me bo.
Videti je kot mlada Jackie O.
Smešen sem ob njej. –Res si.
Predporočno pogodbo potrebujeva. –Res jo.
Prestar sem, da tlačim toliko sranja v nos. –Res si.
Ne povej mi vseh dobrih reči naenkrat, Frank.
Nocoj si res zaslužil svoji 10 %. –Kaj pa naj ti rečem?
Ne, Danny, povsem normalno si videti ob zadeti najstnici,
ki ne more skrivati bradavičk za več kot pet minut.
Predporočna pogodba? Čemu le?
Seveda si imel že tri soproge, a ta je videti kot prava.
Glej no, spet vidim njeno vagino.
Bistro. –Hvala, se trudim.
Vem, kako si ves navdušen glede Lennona,
zato sem začel malce brskati po spletu
in naletel na enega zbiratelja.
Rekel sem mu, da iščem nekaj posebnega zate.
Sveta nebesa!
Že tri mesece čakam na to.
Ne, počakaj malo.
Se spomniš intervjuja, ko si bil še mlad?
Za Chime Magazine. Tipa po imenu DeLoach?
Ja. Mogoče. Ne vem. Ja.
Ne vem, kaj si mu rekel, a najbrž si omenil Lennona.
Sicer pa ni pomembno. Gre za to, da je Lennon prebral.
Intervju.
In …
Ti napisal pismo. –O čem, hudiča, pa govoriš?
John Lennon ti je leta 1971 napisal pismo.
Poslal ga je zate preko tega DeLoacha.
DeLoach zavoha denar, zato ga obdrži in ti ne pove.
Nato DeLoach umre. Pa ne gre za to.
Gre za to, da je pismo prodal zbiratelju.
Lahko verjameš? –Ne sledim ti, Frank.
Odpri škatlo. Odpri.
Leta 1971 ti je John Lennon lastnoročno napisal pismo.
Si lahko misliš?
Preberi ga!
Spoštovani Danny Collins.
Z Yoko sva prebrala tvoj intervju.
Bogastvo in slava ne spremenita tvojega načina razmišljanja.
Ne pokvari tvoje umetnosti.
Samo ti lahko to storiš.
Kaj praviš na to, Danny Collins?
Ostani zvest
svoji glasbi.
Ostani zvest sebi.
Spodaj je moja telefonska številka.
Pokliči me, pa se lahko pomeniva o tem.
Lahko ti pomagava.
Lep pozdrav, John.
Noro, kajne?
Že mesece čakam na to.
Doma sem!
Kaj počneš?
Pakiram.
Kam greva?
Midva nikamor. Jaz pa stran.
Kam pa?
Kam?
Kje je on? –Kdo?
Kdorkoli je bil s teboj v postelji. –Ne vem, o čem govoriš.
Daj no, Sophie. Nisem prišel po običajni poti,
zato te fant z vhoda ni mogel posvariti in me zadrževati.
Obljubim, da nisem jezen.
Samo vedeti hočem, kdo je v moji hiši. Samo to.
Ej, kjerkoli si, v redu je. Prisežem, da nisem jezen.
Samo videti te hočem.
Jezus, pridi ven.
V redu je.
Opravila. –Judd. –Ne, Opravilo.
Klical te bom Opravilo, ker je ona vedno zaposlena s tem.
Zdaj razumem.
Dobro, otroka. Z Opravilom ostanita tu, če želita.
Meni je prav. Mlada sta, zabavajta se.
Iščem svoj adresar.
Ker potrebujem naslov iz njega, in našel sem ga.
Sophie.
Vseeno bi zahteval predporočno pogodbo,
tako da nisi na izgubi.
Če te to kaj tolaži.
Najbrž me malce.
Dobro, jaz odhajam.
In, Opravilo?
Pazi nanjo. Prav?
Moja starša sta prvič plesala skupaj na vašo skladbo, gospod.
To pa je zdaj zafukano na vse mogoče načine, kajne?
Ej, poslušaj. Potrebujem letalo.
Jersey.
Ja, New Jersey.
Ja. Pa avto. Saj veš, kaj mi je všeč.
Naj bo rdeč.
Ja, spreminjam reči.
Kaj ti počneš? Tu je vse mrtvo.
Ta teden je zobarska konvencija. Trenutno imamo štiri goste.
Sranje!
O, lepo!
Dobrodošli v Hilton, Danny Collins. Mislim, gospod Collins.
Dobrodošli v Hilton, gospod. –Lepo je biti tu.
Lahko me kličeš Danny. Kako naj jaz tebe?
Nicky Ernst. –Veseli me, Nicky Ernst.
Krasen obraz imaš. Ti dam lahko 100 dolarjev?
Poskušaj se ne sliniti po avtu, Nicky.
Prav.
Dobrodošli v Hiltonu. Imate rezervirano?
Ne. Upam, da to ni težava,
ker se zaljubljam v ta Hilton. –Sveta nebesa!
To se mi pogosto dogaja. Kako ti je ime?
Jamie. –Jamie, jaz sem Danny.
Vem, kdo ste.
Kaj pa tisti fant zunaj? Nicky Ernst. Čeden dečko.
Zapeljita se malo okoli z mojim avtom.
Zaljubila se boš. –Prav.
Poglej ta obraz. Zakaj imajo tu vsi tako čudovit obraz?
Pa zakaj ste vsi tako mladi?
Študentje smo. Delamo med počitnicami.
To razloži vse.
Kako dolgo boste ostali z nami, g. Collins?
Ne vem. GPS mi pravi, da sem blizu Hillsdala, New Jersey.
Mi GPS laže, ali kaže prav?
Prav kaže. Pet minut stran ste.
Dobro, tu se bom namestil. Za nedoločen čas.
Počakajte. Mary!
Če se prikaže še en krasen obraz, dvomim, da bom prenesel.
To je to. Ne prenesem tega.
Poglejte, kdo je tu. –Vidim. –Ostal bi za nedoločen čas.
Apartma za mladoporočence je prost. –Noče. Ni na medenih tednih.
In tudi meden nisem. Kakršnakoli soba bo v redu.
Na kateri kolidž vi hodite, mlada dama?
Ostali boste za nedoločen čas?
Velik oboževalec tega Hiltona sem.
Ste poročeni, Mary? –Prosim?
Ste trenutno zaročeni? –Ne. –Dobro. Večerja?
Vabite me na večerjo? –Se mi zdi. Jamie, sem jo povabil?
Ja, ste. –Dokaz.
Oprostite, ste drogirani? –Trenutno ali na splošno?
Trenutno. –Ne. Večerja?
Morala bom zavrniti. –Niste oboževalka?
Trenutno ali na splošno? –Na splošno. –Ne. –Škoda.
Pa tako lepo kramljava. Je tako, Jamie? Si spremljala?
Prijavila vas bom k nam, prav?
Medtem ko me vi prijavljate, si vas bom jaz ogledoval.
Mojbog.
Dejansko še nisem gledal, kako se to dela.
Pazite vrata. Dobro.
Pomlad v mojih mislih je. Toda jesensko listje odpada …
Danny? –Živjo.
Frank.
Pridi k očku. –Lepo te je videti, prijatelj.
Kakšna pot. Ujel sem prvo letalo za sem.
Hvala, Frank. Si bil že kdaj tu?
V baru pri Woodcliff jezeru, v New Jersey Hiltonu? –Ne.
O, stari.
Govoril sem s Sophie. Rekla je …
Sem. Josh.
Lahko dobiva hladno vodo
za mojega čednega, mladega prijatelja?
Frank, odločil sem se,
da naredim nekaj sprememb v življenju.
Nekatere te bodo malce presenetile.
Nekatere bodo tudi finančno vplivale nate.
Tu sem kot tvoj prijatelj, Danny. Ne kot tvoj menedžer.
Želim odpovedati turnejo. –Prosim? –Ne prosim.
Opravil sem, Frank.
Opravil. Bog mi pomagaj,
da ne bom nikoli več primoran peti tiste pesmi.
Danny, zgubljaš se. Si na čem? O čem govoriš?
Tudi s tem sranjem sem opravil.
Nič več popivanja in nič več drogiranja.
Pravkar piješ, Danny.
Res je. Pozabiva na popivanje.
Saj ne kandidiram za Papeža.
Je to zaradi Sophie?
Prosim te, Frank. Ceni me malce bolj. Sophie?
Kaj bi se zgodilo, če bi dobil tisto pismo ob pravem času?
Poklical bi ga. Zagotovo bi ga poklical.
Morda bi se vse moje življenje obrnilo drugače.
Nikar. Prestrog si do sebe. Vedno si bil.
Frank.
30 let že nisem napisal pesmi. Trideset let.
Tarča posmeha sem.
Mojster ceremonij.
Norček z mikrofonom.
Včasih sem bil pristen. Bil sem pristen.
En slab album, moje pesmi se ne prodajo,
pa mi dajo njihove pesmi. In jaz sem jih pel.
Predal sem se. –Danny, živčni zlom imaš.
Žal ti moram reči, da ga imam zadnjih 40 let.
Zlomljen sem. Ničesar se več ne da zlomiti.
Že štirideset let zlorabljam svoje telo.
Če se želim še kakorkoli odkupiti,
ne smem več tratiti časa.
Toda zakaj v pofukanem New Jerseyju?
Eno presenečenje naenkrat, Frank.
Živjo, Jamie. Si že govorila z Nickyjem o tisti vožnji?
Ne še, g. Collins. –Pa moraš.
Večerja ob 19h? –Še vedno bom morala zavrniti.
Kar zavračate, jaz pa bom vabil. Bova videla, kdo prej odneha.
Lep dan vam želim, g. Collins.
Velik dan zame. Nekoga bom spoznal prvič.
Kakšen sem videti? –Iskreno?
Če bo najino razmerje na daljavo, bi morala biti iskrena.
Prav.
Nekoliko smešno ste videti.
Ne, videti sem hudo.
Se vidiva ob 19h. –Pa se ne.
Jamie, ne pozabi na Nickyja. Čudovit fant je.
Niti besedice nikomur.
Nicky Ernst! –Pripravljen je, gospod.
Ne vem, kaj si naredil tistemu dekletu notri, a samo o tebi govori.
Povabiti bi jo moral na zmenek. –Jamie? –To je ta.
Ne glej za Mary. Ta je moja.
Lepa trata.
Hvala.
Zdravo!
Pozdravljena. –Hope, ne odpiraj tujcem.
Ni tujec, videli smo ga na televiziji.
Sem ti rekla.
Rekla sem ti.
Poskušala sem ti povedati, a nisi poslušala.
Nisem bil prepričan, kaj je primerno.
V službi je. –Prinesel sem rogljičke.
Ena, dve, tri …
Mali hitri pajek plete nad vodo.
Ja.
Ko se ulije dežek, ga kaplje odneso.
Nato posije sonček in posuši zemljo.
In mali hitri pajek
spet plete nad vodo.
To je bilo prelepo. Naraven pevski glas imaš.
Mojbog. –Povsem naravno.
Kako ste nas našli?
Izsledil sem ga že pred leti,
pa nikoli nisem zbral poguma, da ga obiščem.
Rogljiček bi. Lahko dobim rogljiček, mami?
Ja, naj samo …
To je v vseh pogledih presenečenje.
V katerem mesecu si?
V šestem, več ali manj.
Deček ali deklica? Že veš? –Deček je.
Deček. Lepo.
V vseh pogledih.
Poklicati ga moram. –Seveda.
Seveda. –Pravkar sem končala prvi razred.
Moji učiteljici pa je ime ga. Williams.
Njena teta je prejšnji teden umrla, zato smo imeli nadomestnega.
Z brki.
Imela je brke? –On. –Aha, on je bil. Prav.
Zakaj si na televiziji? –Ker sem pevec.
Si dober pevec?
Ne vem. Ne zares.
Se mi je zdelo. –Hope. –Zdelo se ti je?
Zakaj tako misliš?
Ko si bil po TV, je oče rekel, Ugasni to, Samantha!
Mami pa je hitro izklopila.
Potem je mami rekla, Tom … Oči pa je rekel, N-E.
In to je bilo to.
Ampak meni si se zdel odličen. –Tebi sem se zdel dober?
Danny Collins se je prikazal tukaj. S Hope jé rogljičke v kuhinji.
Zakaj ne bi vzela odmora? –Prav, pa barvajva.
Poglej to.
Kaj pa naj? –Poskusi še ti počasi.
Bom, bom.
Adijo, dragi.
Sem to že pobarvala? –Si. Povedala si mi.
Prihaja domov. –Očka prihaja domov.
To bi moralo biti zanimivo.
Zanimivo bo.
Mami, poglej! Yo Gabba Gabba je! –Vidim.
Oranžni vesoljček ima samo eno oko v sredini.
Poglej, po TV je.
Hope, pomiri se.
Hvala.
Videti je nekoliko energična.
Ali zelo hiperaktivna. Sindrom ADHD se temu reče.
Težave pri učenju, vedenju in vse to.
Trudiva se po najboljših močeh, a je borba.
Zakaj ste prišli?
No, saj veš …
Jaz …
Delam spremembe v življenju.
Ni malce prepozno za to?
Morda. Ne vem. Upam, da ni.
Tom je najboljši človek, kar sem jih spoznala.
Zanesljiv, prijazen, duhovit.
En prepir sva imela v 12 letih. En resen prepir.
Pred nekaj leti sem dobila vstopnice za enega vaših koncertov.
Mislila sem, da bi vas lahko vsaj spoznal po vsem tem času.
Ni se strinjal.
Močno je nasprotoval.
Torej to ne bo prijetno? –Mislim, da ne.
Prav.
Pa bi ti lahko malce
pomagala pri glajenju težav?
G. Collins. Moji starši so mrtvi. Njegova mama tudi.
Za najine otroke želim, da poznajo zadnjega od starih staršev.
Želela bi, da moj mož spozna svojega očeta.
Toda čez nekaj minut bo vstopil skozi tista vrata
in dokaj prepričana sem, da vas tokrat vidim zadnjič.
Kljub vaši slavi in kljub temu, kar jaz želim za družino,
ne bom skušala tega preprečiti. Sami ste to naredili.
Sami sebi ste to storili.
Sram naj vas bo.
To je bilo dobro.
Hvala. Vadila sem, odkar ste mi dali rogljičke.
Dokaj čustveno je bilo. Dobro se je poročil.
Res je. Odlična sem. –Res si.
Vidite, kaj ste zamudili? Popolno snaho.
Oči! Oči!
Poglej, kdo je tu! Človek s TVja, ki smo ga videli peti.
Mami je rekla … –Počasi. –Pa rogljičke je prinesel.
Mami te je poklicala, pa si prišel. –Hope, tvoja najljubša rožica je …
Vrtnica. –Da jo povohaš, dihaš skozi …
Zadrži, kolikor lahko.
Nato izpusti z enim dolgim
izdihom.
Živjo, ljubica. –Živjo, srček.
Pogovoriva se zunaj?
Seveda.
Dobro.
Če sem, mi je iskreno žal,
da te nisem bolje spoznal.
Hvala za rogljičke. –Seveda.
Hope, poslovi se od g. Collisa. –Na svidenje, g. Collins.
G. Collins, poslovite se od Hope.
Na svidenje, Hope.
Pridi sem.
Tako visok si.
Oprosti, kaj natanko želiš?
Saj veš … –Si bolan? Si prišel, ker umiraš?
Ne, nisem bolan.
Upravičeno si jezen. –Nisem jezen. Res nisem.
Malce sem zmeden, in začuda, nezainteresiran.
Če me želiš kaj vprašati, me daj, ker se tokrat vidiva zadnjič.
S čim se preživljaš? –Delam v gradbeništvu.
Ni sanjsko delo, je pa stalno. Pa Princeton ni bil izbira.
Še kaj? –Tvoja mama.
Pred desetimi leti je umrla zaradi raka.
Nikoli se ni poročila, nikoli ni govorila o tebi.
Le da si bil divja reč, ko se je napila na enem tvojih koncertov.
Uporabljam njen priimek. Še kaj? –Jezen si.
Ni mi dovolj mar, da bi bil.
Razmišljam, kaj naj rečem hčerkici, kdo si. Pa nazaj na delo moram.
Sva končala? –Pošiljal sem čeke. –Raztrgal sem jih.
Veselilo me je. Prijetno življenje ti želim.
Si srečen? –Srečen?
Ne vem, imaš srečno življenje?
Sovražim svojega šefa.
Prekleti Metsi mi vsako leto zlomijo srce.
Toda imam najčudovitejšo ženo in hčerkico,
za katero bi rad naredil več. Tega si resnično želim.
A če boš zaradi tega spal bolje, potem sem srečen.
Pa jebi se, ti sebični kreten. Jezen sem.
G. Collins.
Kako smo nocoj?
Čudovito. Hvala na vprašanju.
Lepo. Me veseli.
G. Collins, zanima me, če mi lahko pomagate z nečim.
Povej. –Prav.
Ko slaven glasbenik začne pijan omahovati v hotelskem baru,
in ste vi upravitelj hotela, obstaja kakšen protokol glede tega?
Ker nam zadnje čase primanjkuje slavnih pijanih glasbenikov,
sem malce nepodkovana.
Razumem.
Precej slab dan sem imel.
Ojoj, potem pa prav.
To je samo voda. –Res? –Ja.
Ker ste popili vso pijačo, led pa se je stopil.
Ne bodi zlobna. Res sem imel slab dan. –Res?
Tudi jaz sem imela slab dan. –Res?
Ti lahko plačam pijačo?
Koktajl?
Špricar? Morda celo enega tistih …
Josh, daj mi tekilo z ledom in kančkom mineralne vode.
Takoj, šefica.
Nisi edini rokovski zvezdnik v tem hotelu.
Očitno res ne.
Torej si imela slab dan? Kako to?
Delam s kupom dobronamernih mulcev, ki tu le krajšajo čas,
preden se vrnejo na kolidž.
Eden od njih je uničil računalniški sistem.
Vzelo mi je pol dneva, da ročno vnesem rezervacije.
Kaj pa vi?
Izsledil sem svojega odraslega sina,
ki ga še nisem spoznal.
Srečal sem se z njim, njegovo ženo in vnučko.
Nato mi je precej odločno rekel,
da odjebem in crknem.
No, bile so vse rezervacije,
in vsako sem morala vnesti ročno. Upam, da je bilo to jasno.
Vas smem nekaj vprašati?
Če le ni o tem, zakaj nisem spoznal sina prej.
Presneto, to je bilo moje vprašanje.
Izgubila sva nit. Izginilo je.
Videla sem vas pred leti na koncertu.
Res? –Moj bivši mož je bil oboževalec.
Všeč mu je bilo.
Pa tebi?
Cenim vašo gorečnost. –Sranje.
Kaj? Gorečnost ni grozna. –Tudi odlična ni.
Naju slišiš? Spet imava nit pogovora.
Kaj praviš na to? S tem bi morala na turnejo.
Midva kot Nichols in May.
No, May in Nichols. Jaz bi imela večji sloves.
Dobra si.
Pijva na to.
Zdravica. –Prav.
Malce bližje moraš.
To je bilo dobro. –Vidiš, kako jaz to delam?
Kaj manjka tej pijači? Limona. –Ne.
Nato napiše, Kaj praviš na to, Danny Collins?
John Lennon je to napisal?
Ja.
Veš, John,
mislim, da bi moral poslati pismo k meni domov.
Potem morda ne bi živel tako bednega življenja
zadnjih 40 let. To si mislim, John.
Jaz bi ta zadnji požirek.
Malce sem omotična. –Od smeha. –Običajno ne pijem toliko.
Izpraznila si ga. –Upam, da ni kdo opazil in me ima za …
Ne, dekle na recepciji. Ona je uničila računalnik.
To je Danny Collins. Pri nas je gost.
Kako vam je ime, gospod? –Hiroshi.
Lepo, Hiroshi.
To je moja hči. 18 je stara. –Vau!
Ne recite tako.
Pripravljen sem. –Mojbog!
To me vzburja.
Z Rickom sva se razšla lansko leto.
Večina počaka, da otroci odidejo na kolidž. Midva pa nasprotno.
Razšla sva se v času, ko jo to lahko najbolj sfuka.
Je delovalo? –Povsem.
Povsem je zmešana in oba naju sovraži. Pa veš, kaj?
Kaj? –Njega sovraži bolj.
Odlično.
Moja druga žena je zvezda v Gilliganovem otoku.
Ginger? –Ne. –Mary Ann? –Ja.
To je noro. –Vem.
Poročen si bil z Mary Ann? Mojbog. Kakšna je?
Ne spomnim se.
Ne pokvari tvoje umetnosti. Samo ti lahko to storiš.
Kaj praviš na to, Danny Collins?
To je neresnično. –Ja.
Upam, da me lahko s čim zabavaš.
Da ni to le beden poskus, da me spraviš v sobo.
Lahko ti nekaj zaigram. –Res boš igral?
Že dolgo nisem ničesar napisal in klavir ni moj prvi jezik.
Je moja prva ljubezen, toda ne jezik.
Živčen si. –Ja. –Všeč mi je. –Pa kaj zato.
Potrpi z menoj.
Pomlad
v mojih mislih je.
Toda jesensko listje
odpada.
Kar nadaljuj.
To je vse za zdaj.
To je bil res le klavrn poskus, da te spravim v sobo.
Jezus. –Ne odhajaj. Ostani. –Lahko noč, Danny.
Sem le starček, ki je spil deset viskijev. Kaj bom pa naredil?
Skoraj ni mogoče, da bi se kaj zgodilo.
Lahko noč, Danny. –Lahko noč, Mary.
Veš, ta pesem je lepa. Le nekoliko kratka.
Če odmislimo to, je lepa. –Hvala.
Pa kar sva se prej pogovarjala … Ne bi smel odnehati.
Se strinjam. Večerja jutri? –Tvojega sina mislim.
Vem.
Prav, a tudi za večerjo ne odnehaj.
Večerja nocoj?
Bo že enkrat privolila.
Tako je. Šestletna deklica. Denar ni težava.
Delujem iz poslovnega centra.
Rekel je, da mi bo poslal, a še nisem dobil.
Da, za vnukinjo.
Kaj pa počne? –Udriha poslovni center.
Živjo. –Živjo.
Živjo.
Živjo, Ray! –Steve sem, g. Collins.
Zame boš vedno Ray. –Prav.
Ne me fukat. –Pazi na jezik, draga.
Nočemo vaše glasbe! –Nočete?
Tom je razložil Hope, kako vi glasbeniki
včasih prodajate glasbo od vrat do vrat.
Kot skavtinje piškotke. –Ja. –Ko je nočemo, nismo neolikani …
Nismo neolikani. –Samo nočemo je.
Razumem. Je pa najbrž preveč razlage za sedemletnico.
Najbrž. –Saj razumem.
Mami, si videla to? –Jimmy. –Hope.
V redu je. Jimmy bo poskrbel zanjo. –Hvala, Jimmy.
Si šel po opravkih? –Ja, pa v bližini sem bil.
Pa saj to ni res.
Glej no, trije smo. –Me zafrkavaš?
Sta slišala za New Compass šolo na Manhattnu? –Kaj?
Najbolj napredna zasebna šola v državi je.
Imajo ta multimodalni pristop za otroke s težavami pri učenju,
še posebej s sindromom ADHD.
Uporabil sem nekaj zvez. Razgovor imata čez dve uri.
Prho ima! –Vem. Kar vstopi, ne dela.
Res misliš, da nisva obšla vse mogoče šole?
Te nista. –Kako veš? –Ker si je ne moreta privoščiti.
Steve, bi se brigal zase, prosim.
Praviš, da imamo danes razgovor v New Compass šoli?
Drugi čakajo dve leti. Vi imate razgovor čez dve uri.
Dajta mi en dan, da naredim nekaj dobrega za vas.
Nato bom izginil za vedno.
Vidva gresta vseeno v nebesa, ker sta tako strpna,
jaz pa vseeno v pekel, ker se odrešitve ne more kupiti.
Vsi zmagamo. Dajmo, naredimo to.
Pripeljita prijatelje, če jih imata. Dovolj prostora je.
Za to šolo se ne čaka dve leti, pač pa šest. –Kaj mi govoriš?
Da bom uredila Hope, ti pa najdi srajco z gumbi.
Hope, pridi sem, srček.
Tam zadaj je vse!
Všeč mi je! Tako kul je!
Pa vse notri mi je všeč! Videti je kot hiša.
Morda on živi tu notri! Prepričana sem, da res.
Vseeno je tako kul, da ne morem nehati.
Pisal sem mu, nato sva govorila po telefonu. –Poznaš dr. Kurtza?
Včasih odpiše na svojem blogu.
Na čem? –Blogu. Blog piše. –Kaj je blok? –Blog.
Ah, blog. –Ne morem verjeti, da ga bom spoznala.
Na tem avtobusu je vse!
To je šola?
Blog ji dela krivico. –Vem.
Oprostite, ker ste čakali.
Oblečen sem kot Jack LaLanne, a sem sproščen za vikende.
Jaz sem dr. Kurtz. Kakšen šok. Res ste Danny Collins!
Res sem. In vi ste res dr. Kurtz. –Prav zares.
Tom Donnelly, moja žena Samantha in hči Hope.
Jajca imam v njeni torbici, če jih želite spoznati pozneje.
Drugače zvenite po telefonu. –Upam.
Vi ste najbrž Hope.
Jaz sem Tom. –Potem ste vi Hope.
Zdravo, Samantha Donnelly. Sledim vam na Twitterju.
Hvala. –Bere vaš blog. –Kdo je potem Hope?
Jaz sem Hope! Tukaj sem! To sem jaz! Sedem let imam!
Kako si? Pojdiva se razgledat.
Pridite, vi ste to začeli. –Vsekakor sem.
Mami, oči, ne bosta verjela!
V redu je. V redu bo.
V prvem razredu smo opazili, da ima težave.
Ima inštruktorja enkrat tedensko in jaz vadim vsak večer z njo.
Vendar ima težave s koncentracijo. –Kar je res naporno za nas.
Večina šol poskuša take otroke prilagoditi njihovemu sistemu.
Mi prikrojimo program otrokovim potrebam. Tu je en velik IEP.
Individualiziran izobraževalni program. IEP.
Naredili ste domačo nalogo. –Tukaj imam vse.
Razglejmo se do konca. Se spomnite, kdo je naredil prvo oceno?
Se zabavaš? –Malce. Zelo navdušen sem.
Čez poletje imamo skrajšan program, a še vedno lahko dobite občutek.
Sem ga že.
Je to samo do petega razreda, ali vse do osmega?
Samo osnovna in srednja. Po osmem gre v eno naših …
Živimo v New Jerseyju. Ne more se voziti.
Imela bo šoferja. Vsak dan.
V šolo in nazaj. Vsak dan, do kolidža.
Zapisano in zagotovljeno.
Potreben bo še formalni razgovor, a glede na donacijo g. Collinsa
in Hopeine ocene, domnevam, da bo šlo dobro.
Pogovoriti se morate, a mi verjemite, da želite to.
To bo spremenilo potek njenega življenja.
Hvala vam, doktor. –Dober dedek si.
Najlepša vam hvala. Hvala.
Zdaj, ko smo opravili s poučnim delom dneva, preidimo na zabavo.
Kakšno zabavo? Mi gremo domov.
Rekel si en dan. Se spomniš? –Nisem. –Zmenili smo se.
Samantha? –Res je. –Ne zares zmenili.
Jaz se nisem strinjal. –Samantha. Za božjo voljo.
Prav, zmenili smo se za en dan.
In ko sem preveril, dneva še ni konec.
Ni ga še konec, oče!
Karkoli reče, me živcira. –Pusti mu ta dan.
Ostani tu, bom jaz. –Poljubček?
Rada bi nekaj rekla, a se bojim, da bo preveč prijazno.
Lahko noč, Samantha.
Hvala ti.
Hvala.
Jimmy, bi ji prosim pomagal?
Pazi glavo, ljubica.
Najlepša hvala, Jimmy. Hvala, fantje.
Jimmy, počakaj še minutko. Hvala.
Prav hecen človek si.
Vse življenje se trudim,
da postanem človek, kakršen ti nisi.
Izčrpan sem.
Pojma nimaš, kako je bilo to utrudljivo.
Ko sem spoznal tvojo mamo,
sem bil tako iztrošen zaradi bog ve česa.
Ko sem izvedel zate,
sem poskušal pomagati. Poslal sem denar.
Ni hotela ničesar. Zavrnila je.
Moje življenje je bilo tako polno drog in žensk.
Potovanja. Vse to zvezdniško sranje.
Vedno sem menil, kdorkoli že si,
da ti bo bolje z mirnejšim življenjem.
Ob bolj normalnih ljudeh.
Ne vem,
kako sem dovolil, da se nadaljuje tako dolgo.
Z današnjim dejanjem
si odkupil vse obveznosti do mene.
A tu se konča.
Rad bi bil del tvojega življenja. –Sedaj ni pravi čas.
Zakaj zdaj ni pravi čas? –Ni pravi čas.
Kaj je narobe? –Bolan sem.
Sranje.
Bolan si? Kaj misliš s tem?
Imam tisto, zaradi česar je mama umrla.
V krvi je.
Precej hudo.
Jebenti.
Me zafrkavaš?
Komaj sem te spoznal. Ne me zafrkavat!
Oprosti. Očitno to ni najboljši odziv.
Oprosti. –Je že v redu.
Jaz bi se moral opravičiti. Navsezadnje …
Ti si Danny Collins, ne?
Kdo pa sem jaz, da skali tvoj srečni konec?
Kako si mislil, da se bo ta film v tvoji glavi končal?
Da se boš kar pojavil od nikoder, uredil reči za mojo hčerkico,
nato pa skupaj jočeva ob odjavni špici?
Ne dotikaj se me. –Če sem mislil …
Bi rad malce vpogleda v stvarni in normalni svet?
Kako se ti zdi tole?
Imam 200.000 dolarjev hipoteke in nosečo ženo,
pa še to redko obliko levkemije, ki me bo najbrž ubila.
Dobrodošel doma, oče. Vidiš, kaj si zamudil?
Ne vem, kaj naj rečem. –Ničesar. Samo odidi.
Naj se vrnem k ženi, preden vpraša, o čem se pogovarjava. –Čakaj.
Ona ne ve?
Si nor?
To ni dobro.
Glej, v New Yorku imam odličnega zdravnika.
Omenja neko tritedensko ciljno terapijo.
Ne bom izgubil las.
V enem mesecu bi morali vedeti, če deluje in imam možnosti.
Če ne bo delovalo, se bo zgodilo hitro.
Sam je v šestem mesecu težavne nosečnosti.
Povedal ji bom, ko rodi.
Poslovno grem v Delaware. To je zgodba zanjo.
Potreboval boš pomoč. Imaš prijatelja?
Ona je moja prijateljica.
Potem pa … Jaz bom tam.
Mislim, kaj pa drugega? –Kje boš?
Kjerkoli. Potrebuješ me.
Ne, ne. Ne potrebujem te. Nisem govoril o tem.
Sploh ni tema za debato.
Moral se boš sprijazniti s tem.
Ker sem tukaj, da ostanem.
Pozdravljen. –Živjo.
Kako je šlo?
No, saj veš, bilo je …
Saj veš.
Saj razumem. Družina je lahko težavna.
Res je. To vsekakor drži v tem primeru.
Seveda, pravkar si spoznal odraslega sina.
Menda nisi pričakoval, da bo preprosto?
Mislil sem, da bo nekoliko preprosteje.
Seveda.
Prav vsak delček mene
si želi oditi tja in se napiti s teboj.
Namesto tega bom odšel gor.
To je dobro, ne? –Seveda. Tam je klavir s tvojim imenom.
Samo če mi je ime Steinway.
Pa spet klepetava.
Ti si kul.
Nisem kul. –Pa si.
Nisem.
V preteklosti je bilo uspešno, a vam ne bom lagal, g. Donnelly.
Naslednjih nekaj tednov ne bo prijetnih.
Večina pacientov je zaskrbljenih zaradi slabega počutja.
In bo še slabše.
Je to v redu?
Kdo je Jackie Joyner-Kersee?
Kako je mogoče, da ne maraš piščančje juhe z rezanci?
Pač ne maram rezancev.
Spominjajo me na črve.
Presenečenje.
Stric me je enkrat peljal na ribolov in tam pojedel črva pred menoj.
Kadarkoli zdaj vidim rezance, pomislim na debelega strica in črve.
JAZ - MAMI - OČKA - DEDEK Poglej no to tehniko.
Na risbi sem. –Narisala te je. Ne postani domišljav.
Kakšen stric ustvari dečku fobijo do juhe z rezanci?
Tega ne razumem. –Pojdi ven!
A, B mol, povišan C. –Ne vem, kaj to pomeni.
Poslušaj, naj te naučim.
Dovoli mi, da te naučim, ti mali čemernež.
Čez tri tedne bomo skupaj pregledali izvide,
od teh pa bo potem odvisen naš naslednji korak.
Upajmo na najboljše. Ostanite pozitivni.
Prav. Hvala vam. –Hvala, doktor.
Ne oziraj se nazaj.
In ne glej navzdol.
Vstopi. Ni zaklenjeno.
Živjo. –Živjo.
Dobila sem tvoje sporočilo. –Torej, kako se ti zdi?
No prav.
Slike iz mojega življenja, ko hodim po hodniku.
Ko hodim mimo, pobiram vse.
Kako se ti zdi?
Se zavedaš, da nimam glasbenega znanja ali teorije? –Prav. Ja.
Pa vendarle želiš moje mnenje? –Seveda.
Zdi se mi, da mi je bila bolj všeč z listjem.
Res? –Ja, listje in … Ja.
Meni tudi.
Samo želel sem, da se vrneš v mojo sobo.
Zdaj te lahko povabim na večerjo.
Zaigraj to na koncertu, pa velja za večerjo.
Ti si izzivalka za večerje. –Nisem.
Pa si, in to velika. Zdaj sem te razkrinkal.
Grozna si.
To je drugič v dveh mesecih, da prihajam v New Jersey.
Kar me ne veseli.
Frank, dolgujem ti klic.
Oprosti, Frank.
Pa saj veš, kako je, ko delam.
Zelo zaposlen sem bil. –Očitno.
Lahko? –Seveda.
To je Frank Grubman. Moj menedžer in najboljši prijatelj.
Pozdravljeni. –Zdravo. –To je Mary, moje dekle.
Res? –Delam na tem. Saj veš …
Velika izzivalka za večerje je. –Nisem.
Pa je. Stalno premika tarčo.
Mary, bi lahko govoril z Dannyjem na samem?
Seveda. Oprostite.
Ja, dovolj je bilo povedanega.
Prav. Večerja nocoj. –Hecen si.
Prijetna je. –In primernih let. –Niti ne. –Z majhnimi koraki.
Sedi. Pogovoriti se morava. –Veliko ti moram povedati, prijatelj.
Tu sem z menedžerskim klobukom zdaj.
Prav. Kaj bo dobrega?
Z Billom sva pregledovala reči,
pa nisi ravno tam, kjer misliš.
Prav. Kje sem?
Malce nad vodo, ko prodamo imetje.
Ne bi smeli prodati založniških pravic tako kmalu.
Vse te posesti, padec nepremičninskega trga.
Zasebno letalo, tvoj življenjski slog.
Tista Madoff prevara te je dodobra uničila.
Nisi pa bankrotiral ali kaj.
Samo razumeti moraš, kako resno je.
Prav. In kaj naj naredim?
Najprej začni živeti kot normalna oseba.
Cenejši avto, potuj z redno linijo in take reči.
Ali pa se vrni na turnejo. Zadnja je bila upokojitveni načrt.
Imela sva dobro računico. Koncesije, prodajo. –Vem.
Pišem, Frank. –Danny. –Povem ti, da je dobro.
Mary se zdi zelo dobro.
Upraviteljici hotela? Prav. Se že bolje počutim.
Organiziraj mi nastop. –Nastop? –Ja.
Nekaj majhnega.
Saj veš, nekaj, kar bi Springsteen počel.
Kot Springsteen. –Ja, le pojavi se na teh nastopih.
Danny, Danny.
Se sploh slišiš?
Te so dobre, samo priložnost mi daj.
Zatem gremo na turnejo.
Bonus bo pa, da …
Ne bom vsako noč razmišljal o samomoru.
Prav?
Prav.
Nekaj moram naznaniti. –Prav.
Ste pripravljeni? –Ja.
V petek zvečer bom imel nastop v baru.
Kakšen nastop? –Pel bom pred ljudmi.
Rada bi te slišala peti. –Tudi jaz. Bolj kot karkoli na svetu.
Toda morava vprašati mamico in očka, če lahko.
V baru bo? –Na nastop in v bar bom šla.
To je imeniten bar. –Kakšen?
S koktajl menijem in pogrinjkom.
Res? –Tako je. –Zdaj počneš reči s pogrinjki?
Je prostor dovolj velik za tvoje gibe?
Tega mi nič ne prepreči. –To hočemo. –Ja.
Se mi zdi, da se mu reče Danny Collins gib?
Nočem, da začne s tem.
Kaj pravita? Začne se ob 19:30 in konča do 21h.
Pozno je, a ne preveč. –To je pozno.
Si prepričan, da bo množica pri zavesti do takrat?
Morali bi opozoriti klub, da utegne kup starih dam smrčati.
Jih bom jaz opozorila. –Lepo od tebe.
Bomo dobili dovoljenje? Bosta mamica in očka rekla da?
Ker je to velika reč zame in ta lička bi mi pomagala tam.
Ta lička bodo tam. –Tako je treba.
Iz ličnih ustk.
Slišiš to? To traja že …
Kdaj boš šel k zdravniku? –Samo prehlad je.
Ni prehlad. Traja že tedne, odkar si se vrnil.
Hope, je tvoj očka najbolj trmast človek na svetu?
Ne bodi tako trmast, očka! –Dobro sem, srček.
Okoli hodi kot živi mrlič, namesto da vzame zdravila. –Poslušaj mamo!
Poslušaj mamo. Dobra zamisel.
Trmoglavček.
Tako je treba!
Videti si kot Lee Trevino.
Samantha me je peljala po nakupih. Si že slišal za Banana Republic?
Mislim, da. –Neverjeten kraj.
Dobro, prostor je napolnjen.
To je dobro. –Skupina je pripravljena.
Phil lahko vskoči za klavir, če rabiš za nove reči.
Družina je v prvi vrsti.
In prihranil sem prostor za Mary. Z njimi je.
Ko že o hudiču.
Zlomi nogo, dečko. –Le povej čigavo.
Kar vstopi, vesel te bo. –Hvala.
Se vidimo.
Hvala za VIP vstopnico v prvi vrsti.
Prišla sem preverit, kako si. Živčen?
Mary, to sem počel že neštetokrat.
Nikoli nisem bil živčen. Prisežem, niti enkrat.
Niti enkrat?
Sem pa živčen zdaj. –To je lepo.
To najbrž pomeni, da te bom končno peljal na večerjo?
Poglejva najprej, kako ti bo šlo.
Še več pritiska. Prav to potrebujem.
Vem, da je to čudno reči, ker te ne poznam tako dolgo.
Zelo sem ponosna nate, Danny. –To je prekleto čudno, Mary.
Ljubka in čudna. Prav tako te imam rad.
No, vidiš. Zabavaj se. Odličen boš.
Hvala. Rad te imam, Mary.
Na zabavljaški način. Saj veš.
Nekako pomeni, da si mi všeč.
Si še vedno tam?
Lepa si videti.
Tudi ti.
Za božjo voljo.
Seveda.
Živjo, dedek!
Dedi!
Hvala. Hvala znova.
Hvala tretjič.
Moja vnukinja, dame in gospodje.
Pa dajmo.
Baby Doll!
Danny, zapoj Baby Doll!
Igraj Baby Doll!
Zapoj Baby Doll!
Baby Doll, Danny!
Igraj Baby Doll!
Baby Doll, Danny!
Phil.
Bi lahko …
Pozdravljeni vsi.
Samo nekaj malega uredimo.
Toda jaz vem, zakaj ste tu.
Mislim, da poznate to.
Danny!
Sophie!
Kaj pa počneš tukaj?
Slišala sva za nastop, pa sva hotela podpreti očka.
Uporabila sem tvojo kartico za polet. Upam, da je v redu.
Kaj imaš pri sebi? –Kaj misliš?
Kaj pa naj mislim? –Ljubica, zabavati se hoče.
Poskusiti hočem. –Vse imam, dragi. Vse imam.
Izvoli, Danny.
Presneto.
Dobra je.
Odpustila sem čistilca bazena in vrtnarja. Čudno me je gledal.
Odločila sem se, da začnem … –Dedi!
Dedi? –Srček.
Živjo, lutkica.
Kaj dogaja?
Pridi sem. –Oče! Kaj počneš? –Pojdi k mami.
Kaj pa počneš?
Nič. Nisem vedel … Živjo, Samantha.
To je moja prijateljica Sophie. In njen fant Opravilo.
Kaj se dogaja?
Zakaj tak pogled?
Kar naprej me obsojaš, Tom. Kar izvoli. Sodi me, kolikor želiš.
Pri tem si dober.
Ko nehaš biti tako prekleto popoln in časten,
bi moral govoriti z ženo o tem, kaj si počel v Delawaru.
Kaj misli s tem, Tom?
Doma ti bom povedal.
Drži se stran od mene in moje družine.
Tom, pojdimo.
Adijo, Hope.
Presneto.
Pridita, poberimo se od tod.
Kdo si ti?
Oprostite. Delam v hotelu. –To je dobro. Dobro.
Potrebujemo več brisač. Lahko poskrbite za to?
In pire. –Mary. –Naročila bom, da vam prinesejo.
Mary, počakaj.
Mary, prosim te.
Ni tako … –Kaj se je zgodilo sinoči?
Saj veš … Samo … Ni bil pravi čas.
O čem pa govoriš?
Tako si se trudil za to, pa tvoja družina je bila tam.
Vem, a nisem mogel. –Daj no.
Izgubil sem živce. –Pa večerjo tudi.
Prav … –Moral bi zaigrati tisto pesem, Danny.
Vsaj eno prekleto pesem.
Pazi nase, Jamie. –Vi tudi, g. Collins.
Bodi dobra do Nickyja. Dober fant je. Čudovit obraz imaš tam.
Tudi vaš ni slab, g. Collins.
Glej no to. Zdaj midva klepetava.
Prav.
Toliko, da se ve,
Mary Ann iz Gilliganovega otoka.
Njeno pravo ime je bilo Dawn Wells.
Bila je miss Nevade, preden je postala slavna,
pa tebi ne seže niti do kolen.
Adijo.
Nicky. Res mi je bilo v veselje.
Tudi meni, Danny. –Pogrešal te bom.
Pogrešal te bom.
Glej no to.
Zmanjkalo stotakov. –Ne skrbite.
Veš, kaj.
Danes sem radodarno razpoložen.
Niste resni. O čem pa govorite?
V trenutku, ko se ga naveličaš, ga podari nekomu drugemu.
Zmenjeno?
Zmenjeno.
Kar izvoli.
Blagoslovljen bodi, Danny Collins. –Enako.
Koliko sploh stane zavarovanje … Klinc, koga briga. Mene ne.
Pazi na glavo.
Dobro, Danny. Nočem, da so moje zadnje besede tebi zlobne.
Tudi ničesar lepega nočem reči. Torej, g. Collins,
v imenu Woodcliff Lake Hiltona se vam zahvaljujem za vaš obisk.
Upamo, da bo Hilton vaš dom, kamorkoli vas pot popelje.
Taksi me čaka.
Vidim. Nickyju sem dal Mercedesa.
Podaril si ga Nickyju? Nor si.
Tako pravijo. Lahko si privoščim.
Frank me je zjutraj poklical. Nazaj na turnejo gremo.
Potrebujem denar. Zdaj imam družino.
Torej … Sovražijo me iz dna duše,
a so mi rekli, da so take pač družine.
Tako je. Dobro sem te naučila. –Drži.
Pel bom svoje nove pesmi. Nekatere.
Bomo videli, kako bo šlo. –Vem, kako bo šlo.
S paradižniki me bodo obmetavali. –Ja, pa s čebulo tudi.
Čez nekaj mesecev bom tukaj v bližini.
Nastopamo v Garden parku. Lahko bi prišla pogledat.
Nato greva lahko na večerjo.
Veš, kaj mi je všeč pri tebi? Nikoli ne odnehaš.
Za nekatere večerje se je vredno boriti.
Pustil sem ti nekaj v sobi.
Najbrž velik nered.
No, saj veš. Rokovske zvezde.
Torej …
V nekem drugem življenju?
Nikoli ne veš.
Kaj praviš na to, Mary Sinclair?
Pozdravljeni. –Zdravo.
Oprostite, nisva se spoznala. Jaz sem Mary, upraviteljica hotela.
Vi ste najbrž Opravilo? –Ja. Judd sem.
Judd, seveda. Dobro.
Do poldneva se morate odjaviti. –Lepo.
Chris. Tebe je poslal, da me preverjaš?
V hotelu niso vedeli, kaj naj s klavirjem.
Mislil sem, da bi ga ti hotel. –Nočem njegovega klavirja.
Šest ur so ga spravljali ven,
in nikogar drugega ne poznam v New Jerseyju.
Glej, stane 30.000 dolarjev, Tom.
Zaradi mene ga prodaj.
Kako tvoje zdravje? –Izvedel bom v nekaj dneh.
Pri tvojih letih.
Veš, pri tridesetih sem začel veliko piti.
Veliko je pijancev v moji družini. Vsi z običajnimi izgovori.
Pazljivo, gospod!
To je Steinway!
Kakorkoli, bili smo na turneji v Bay Area. Zaspal sem za volanom.
Skoraj bi ubil sebe in druge. Danny me je izvlekel.
Ob 5h zjutraj se je nabasan prikazal na policijski postaji v San Joseju.
Peljal me je šest ur v neki rehabilitacijski center v Hollywoodu,
Bolj pijan od mene prejšnjo noč, bedak.
Obiskoval me je vsako soboto, dokler sem bil tam.
Od takrat, zadnjih 37 let, dobim po pošti
štiri pakete vode, ne glede na to, kje na svetu sem.
Vedno z istim sporočilom.
Popij, kolikor želiš. Na moj račun je. Danny.
Najboljši prijatelj, kar sem jih imel. Tvoj oče.
Rešil mi je življenje in me streznil.
Pa ves ta čas je bil sam v rožicah.
Oprosti, ne vidim bistva.
Bistvo je, da ima dobro srce, fant moj.
Samo večino časa ga drži v riti.
Od tebe je odvisno, kaj boš s tem.
Moja voda bo vedno prispela, ne glede na vse.
Dobro, fantje, premaknite ga že, da se lahko poberem iz New Jerseyja.
Se vidimo v Pittsburghu?
Ja, Frank organizira druge prireditve.
Prav, se slišimo.
Dobro. Poglejva računalniški sistem.
Še vedno ne vem …
Lepo se imej pri zdravniku.
Tvoja najljubša rožica je …
Vrtnica.
Da jo povohaš, dihaš skozi …
Zadrži, kolikor lahko, nato izpusti z enim dolgim …
Pozdravljeni. Tom Donnelly k dr. Silvermanu.
Seveda. Sedite, g. Donnely.
Je jezna?
Ne, navdušena je. Hvala za zanimanje.
Tisto je bila grozna noč zame. Nimam izgovora.
Lahko ti zagotovim, da je bila zame hujša.
Torej sploh ne bo prišla?
Komaj se premika.
Zdravnik je naročil popolno mirovanje.
Poleg tega bi ji to novico raje povedal sam.
G. Donnelly?
Poslušaj, če bo slaba novica …
Tom … –Ne, poslušaj me.
Če bo slaba novica,
Samantha, Hope in dojenček … –Poskrbljeno bo za njih, Tom.
Sploh ne razmišljaj o tem. –Prav. Dobro.
Hvala ti.
Nisem jih pripravljen zapustiti.
Nisem pripravljen.
Veš, Tom, nekaj sem razmišljal.
Opazil sem nekaj izredno zanimivega.
Kadarkoli zdravnik vstopi,
ti reče g. Donnelly ali Tom.
Si opazil to? Vedno eno ali drugo.
Ko ti reče g. Donnelly,
niso nikoli dobre novice.
Začne te filati z nekimi rečmi, zaradi katerih bruhaš.
Ali pa mu niso všeč tvoje ravni.
Ko pa ti reče Tom, so vedno dobre novice.
Kot takrat, ko mu je bilo všeč število belih krvničk. Se spomniš?
Rekel ti je Tom. Vse sem si zapisoval.
Dejansko je vedno nekaj dobrega, ko ti reče Tom.
Zato hočeva zdaj to.
Želiva, da vstopi skozi ta vrat in ti reče Tom.
To želiva. Razumeš?
Osredotočiva se zdaj na to.
Prav?
Prav.
Vse bo v redu, sin.
Vse bo v redu.
Obljubiš?
Sem te kdaj razočaral?
Res si hecen, veš? –Vem.
So mi že drugi rekli.
V redu.
Vstopil bo in ti rekel Tom.
In vse bo v redu.
Prav?
Vse bo v redu.
Dobro, Tom, zadeve so torej take.
Prevod in priredba: Lorem Ipsum
Tehnična obdelava DVD Rippers Slovenija
Igrali so
Leta 1971 sem dal intervju za magazin Zig Zag.
Takrat je izšel moj prvi album.
Novinar me je vprašal, ali mislim,
če bom,
če postanem brezmejno bogat,
ali bi to pogubno vplivalo na moje pesmi.
Mislim, da sem rekel, da bi.
John Lennon je to zapazil in mi napisal pismo.
Rock pevec po 34 letih prejme pismo Johna Lennona.
Pismo Johna Lennona prejeto po štirih dekadah.
Spoštovani Danny Collins.
Spoštovani Steve Tilston.
Prav prijateljsko pismo je bilo.
Zaključil je z Kaj praviš na to?
Pripisal je tudi domačo telefonsko številko.
Če bi dobil pismo takrat, bi ga poklical.
To je tisto, kar me jezi.