Д О К Т О Р С Т Р Е Й Н Д Ж
Превод и субтитри: Владислав Владев & Oracle
<<< УНАКС ТИЙМ < 2016 > UNACS TEAM >>>
Учителю Кайсилиъс,
ритуалът ще ти донесе само болка.
Лицемерка!
Нещо по-предизвикателно, Били.
Стига, Били. Шегуваш се. - Напротив, докторе.
"Чувствам се добре" на Чък Манджиони, 1977 г.
Нали щеше да е предизвикателство? - Сбърка, годината е 1978.
Може да е влязла в класациите 1978, обаче албумът е пуснат декември 1977.
Не, в Уикипедия пише... - Провери отново.
Къде побираш всички тези ненужни знания?
Ненужни? Човекът е влязъл в топ 10 с флигорна.
Какво стана, Били? - 1977 година е.
Мразя те. - "Чувствам се добре", нали?
Остави на мен, Стивън. Свърши си работата, аз ще затворя.
Какво гледам? - Прострелна рана.
Изумително е, че е останал жив. Апнея, допълнителна мозъчна картина...
Открих проблема, д-р Палмър. Оставила сте куршум в главата му.
Въздейства на амигдалата му. Ник диагностицира мозъчна смърт.
Обаче нещо не се връзва. - Да побързаме.
Д-р Уест, какво правите? - Ще извадя органите му. Донор е.
Не съм дала съгласието си. - Пациентът е в мозъчна смърт.
Прибързана диагноза. Подгответе го за краниотомия.
Няма да оперирате мъртвец. - Какво виждате?
Куршум? - Съвършен е. Едва доловим.
Втвърдили сте го с антимон. Токсичен метал.
Разпространява се в гръбначната течност...
С това изключва нервната система. - Да тръгваме.
Пациентът не е мъртъв, но умира. Още ли искате органите му?
Ще ви асистирам. - Не, д-р Палмър ще асистира.
Благодаря.
Покажете картина. - Нямаме време за подобно нещо.
Не може да го направиш ръчно. - Напротив, мога.
Не е времето да се перчиш, Стрейндж.
Допреди десет минути беше отписал пациента.
Краниалните нерви са непокътнати.
Д-р Уест, покрийте часовника си.
Не беше нужно да го унизяваш пред всички.
Също и да спасявам пациента му, но понякога не мога да се сдържа.
Ник е чудесен доктор. - Обаче ти потърси мен.
Нужно ми беше второ мнение. - Имаше го.
Беше ти нужен компетентен специалист. - Още една причина
да си спешен хирург. - Няма да работя в касапницата ти.
Изучавам методи да стимулирам неврогенезата в нервната мрежа.
Трудът ми ще спаси хиляди през следващите години.
Докато спешното - пияница с пистолет. - Да, само ти спасяваш животи.
Няма слава и интервюта от телевизии. Очевидно ще се задоволя с Ник.
Един момент. Нали двамата не сте... - Какво да сме?
Да спите заедно. Смятах, че намекът ми е пределно ясен.
Категоричен, всъщност. Не, не излизам с колеги.
Наричам го правилото Стрейндж. - Радвам се, че кръщават нещо на мен.
Измислих ламинектомията, обаче не я наричат метод на Стрейндж.
Заедно приложихме този метод. - Поласкан съм от мисленето ти.
Довечера ще говоря пред Неврологичното общество. Придружи ме.
Поредната ти реч? Колко романтично...
Обичаш такива събития. Забавляваме се. - Не, ти си този, който се забавлява.
Не са забавни за нас, а за теб. - Не е вярно.
Напротив, всичко се върти около теб.
Да го наречем метод на Стрейндж-Палмър.
Палмър-Стрейндж.
Били, какво си ми приготвил?
35-годишен полковник от ВВС. Прекъснал гръбнака си при изпитания.
Торакална гръбначна фрактура. - Поне още 50 могат да ти помогнат.
Намери ми нещо, което си заслужава. - 68-годишна жена с мозъчен тумор.
И да си разваля успешната серия? Не, благодаря.
Ами 22-годишна с електронен имплант в мозъка,
контролиращ шизофрения, породена от удар от гръм?
Интересно звучи.
Ще ми изпратиш ли... Получих я.
Всичко е наред. Ще се оправиш.
Какво са ми направили?
Докараха те с хеликоптер, но им е отнело време да те открият.
Времето за реакция е минало, докато си бил в автомобила си.
Какво са ми причинили?
11 игли от неръждаема стомана в костите ти.
Множество разкъсани сухожилия.
Непоправими нервни нарушения и в двете ръце.
Беше в операционната цели 11 часа. - Погледни само фиксаторите...
По-добре не успяха да се справят.
Аз бих могъл.
Не, не... - Дай време на тялото си да оздравее.
Съсипа ме.
Колко още ще трябва... - Тъканите още зарастват, докторе.
Ускорете процеса. Направете стент от брахиалната до радиалната артерия.
Възможно е. Лечението е експериментално
и скъпо, но е възможно. - Стига ми само, че е възможно.
Повдигни я. Още.
Покажи ми силата си.
Безполезно е! - Не е, може да се справиш.
Отговори ми на въпроса тогава, бакалавърче.
Виждал ли си някога човек с такива нервни поражения да се възстанови?
Да, претърпял инцидент във фабрика.
Прекъснат гръбнак. Парализиран от кръста.
Изпитваше болка в гърба си от инвалидната количка.
Посещаваше ме три пъти в седмицата. Изведнъж спря. Помислих, че е умрял.
Няколко години по-късно се разминахме на улицата.
Разминали сте се? Глупости! Покажи ми картона му.
Ще отнеме време да го изровя в архива.
Обаче докаже ли, че бъркаш, ще си заслужава.
Прегледах изследванията и документите,
но няма да е възможно с вас.
Не съзнавате колко големи са пораженията...
Дори и да се опитам, не ще има ефект. - Разбирам ви, обаче...
Искате невъзможното от мен, Стивън.
С това ще застраша репутацията си. - Етиен, почакай.
Не мога да помогна. - Не, почакай...
Здравей.
Отказва да го направи.
Бездарен хирург. В Токио прилагат нов метод.
Отглеждат стволови клетки на донор, събират ги и ги нанасят на приемника.
Получа ли заем... Съвсем малък. 200 хиляди.
Стивън, винаги си харчел повече, отколкото изкарваш,
но сега харчиш пари, каквито нямаш. Може би е време да се откажеш.
Не, точно сега не е времето да го правя.
Не виждаш ли, че не се подобрявам? - Твоето не е медицина, а мания.
Някои неща просто не се лекуват.
Животът без работата ми... - Отново си е живот.
Не е краят. Други неща могат да дадат смисъл на живота ти.
Какви примерно? Ти ли?
Тук е моментът да ми се извиниш. - Не, тук ти си тръгваш.
Не мога да гледам повече какво си причиняваш.
Прекалено ли ти идва? - Да.
Къса ми сърцето да те гледам такъв. - Не, не ме съжалявай.
Не го правя. - Тогава защо си дошла?
Носиш сирене и вино все едно сме стари приятели на пикник?
Едва бяхме любовници, Кристин. Обичаш обречените. Това ли съм за теб?
Горкият Стивън Стрейндж. Най-накрая се нуждае от мен.
Поредният, върху когото да работиш. Да го закърпиш и върнеш в обществото.
Наистина много те е грижа, нали?
Сбогом, Стивън.
Казах ти!
Пенгборн, Дж. Болница "Метрополитън Дженерал"
Хайде! Къде е съревнованието?
Само говориш!
Джонатан Пенгборн, прекъснати прешлени С7 и С8.
Кой сте вие? - Парализиран от кръста надолу.
Частична парализа на двете ръце. - Не ви познавам.
Стивън Стрейндж, неврохирург. Бях неврохирург.
Всъщност като се замисля... Познавам те.
Дойдох в кабинета ти. Отказа среща с мен.
Асистентът ти ме отряза.
Състоянието ви е било нелечимо. - А в това няма слава, нали?
Възстановил сте се от нещо, което е нелечимо.
Аз също се опитвам да постигна същото.
Пенгборн, ще играеш ли?
Добре.
Бях се отказал от тялото си.
Смятах, че само разумът ми е останал. Поне него можех да обогатя.
Срещнах се с гурута и святи жени.
Непознати ме отнасяха да се видя със святи мъже.
Докато накрая не открих учителя си.
Разумът ми се обогати, а душата ми се извиси.
А някак си... - Тялото ти се е изцерило.
Съществуваха и по-дълбоки тайни, но нямах силата да ги разкрия.
Задоволих се с това си чудото и се върнах в дома си.
Мястото, което търсиш, се нарича Камар-Тадж.
Обаче цената е висока. - Колко?
Не ти говоря за пари.
Желая ти късмет. Подай топката!
Катманду, Непал
Простете. Камар-Тадж?
Известно ли ви е къде е?
Хималайско лечение! Открийте мира! Открийте себе си!
Камар-Тадж? Камар-Тадж...
Добре.
Нямам никакви пари в себе си. - Дай си часовника.
Моля ви, само той ми остана. - Дай часовника.
Добре.
Търсиш Камар-Тадж?
Сериозно? Това ли е мястото?
Това отсреща повече прилича на Камар-Тадж.
Някога бях на твоето място.
Също проявих неуважение.
Дали мога да ти дам един съвет?
Забрави всичко, което си мислиш, че знаеш.
Добре.
Светилището на учителя ни. Древната.
Така ли се казва?
Да забравя всичко, което знам. Прощавай.
Благодаря ви за...
Добре, това е... Благодаря ви.
Здравейте. Благодаря ви. На вас също.
Благодаря, Древен, че се срещате с мен...
Добре си дошъл.
Тя е Древната. - Благодаря учителю Мордо и Хамир.
Г-н Стрейндж... - Всъщност съм доктор.
Не, вече не сте такъв. Наистина ли сте дошъл заради това?
Подложил сте се на много процедури.
Седем, нали? - Да.
Хубав чай.
Наистина ли сте излекували Пенгборн? Един парализиран човек.
В известен смисъл. - Помогнали сте му да проходи.
Как точно поправихте прекъсване на прешлени С7 и С8?
Никак. Не можеше да ходи, само го убедих, че е възможно.
Нали не твърдите, че е психосоматично внушение?
Когато възстановите прекъснат нерв, вие ли го правите или тялото?
Клетките го правят. - Програмирани са при дадени условия.
Ако ви кажа, че тялото би се убедило
да се лекува по всякакви начини?
Говорите за клетъчна регенерация. Непосилно е за медицината ни.
Заради това ли работите тук, без да имате надзор?
Колко точно експериментално е лечението ви?
Доста.
Измислила сте начин да програмирате клетките да се лекуват?
Не, г-н Стрейндж.
Умея да пренасоча душата така, че да лекува тялото.
Душата да лекува тялото?
Добре, как ще го направим? Откъде ще започнем?
Не ви ли харесва рисунката? - Напротив, добра е. Просто...
Виждал съм я и преди. В магазини за сувенири.
А тази тук? - Акупунктура, чудесно.
Тази? - Показваш ми ЯМР. Нямам думи.
На всяка графика се вижда само едно, но не и цялостната картина.
Похарчих и последния си долар да обсъждаме лечение чрез вярата?
Гледаш света през ключалка и живееш, опитвайки да я разшириш.
Да виждаш и научиш повече. Сега, когато би се разширила по начин,
който не може да си представиш, отхвърляш тази възможност?
Отхвърлям я, не вярвам в приказки за чакри, енергия и силата на вярата.
Подобно нещо като душа не съществува! Съставени сме от материя и нищо друго.
Малки, моментни точици в безкрайната вселена.
Доста се подценяваш. - Смяташ, че съм ти ясен ли?
Лъжеш се. Обаче аз виждам каква си.
Какво ми направи? - Разделих астралната и физична форма.
Какво сложихте в чая? Псилоцибин? ЛСД?
Просто чай е. С мъничко мед.
Какво се случи? - За миг влезе в астралното измерение.
Място, където душата съществува, отвъд тленната ни форма.
Защо ми го причинявате? - Да ти покажа колко точно не знаеш.
Отвори очите си.
Не! По дяволите!
Господи! Боже! Не!
Какво ми се случва? Това не е истина! Не е...
Пулсът му достига опасно високи нива...
Според мен си е добре.
Наистина ли мислиш, че знаеш как е устроен светът?
Вярваш, че материалната вселена е единственото в сътворението?
Кое е реалното?
Какви ли мистерии се крият отвъд границата на сетивата ти?
В корените на съществуването се срещат съзнание и материя.
Мислите оформят реалността ни.
Тази вселена е само едничка от безкраен брой като нея.
Светове без край.
Едни щедри и щадящи живота.
Други изпълнени със зло и глад.
Мрачни места, където сили, по-стари от самото време се крият...
Ненаситни и в очакване.
Кой сте вие в тази необятна мултивселена, г-н Стрейндж?
Случайно да си виждал подобно нещо в магазин за сувенири?
Научи ме.
Не.
Не, не! Не...
Не! Отворете вратата! Моля ви!
Благодаря ви, учители.
Сбърках ли като го отпратих?
Пет часа по-късно все още е на вратата ти.
Усещам сила в него.
Инат, арогантност, амбиции... Не ги виждам за първи път.
Напомня ти за Кайсилиъс?
Отказвам да даря още един надарен ученик със сили,
за да се отдаде на тъмната страна.
Мен не изгуби. Копнеех за силата да сразя враговете си.
Дари ме със силата да надвия демоните си.
Както да живея в хармония с природния закон.
Никога не губим демоните си, Мордо.
Учим се единствено да живеем над тях.
Кайсилиъс все още държи откраднатите страници.
Успее ли да ги разчете, ще донесе гибел за всички ни.
Навярно сме изправени пред мрачни дни.
Камар-Тадж ще има нужда от човек като Стрейндж.
Не ме отхвърляйте.
Няма къде другаде да отида.
Благодаря ви.
Легни си. Почини си.
Можеш ли, медитирай.
Древната ще те повика.
Шамбала. - Какво е това? Моята мантра?
Паролата за безжичния интернет.
Не сме диваци.
Времето ще покаже колко те обичам. Кристин.
Езикът на мистичните изкуства е стар колкото цивилизацията ни.
Магьосниците на древността са нарекли употребата на този език "магии".
Ако тази дума обижда модерните ти разбирания,
тогава го наречи "програма". Сорсовият код, изменящ реалността.
Улавяме енергията,
извлечена от измеренията на мултивселената,
за да изречем заклинания,
да създадем защити и оръжия
и да създаваме магия.
Дори пръстите ми да са способни на това,
ръцете ми просто ще ръкомахат. Как мога да стигна оттук дотам?
А как свързваш прекъснати нерви
и прекъснат гръбнак кост по кост?
С учение и практикуване. Години наред.
Г-н Стрейндж. - Наричай ме Стивън, моля.
А ти си? - Уонг.
Само Уонг? Като Адел ли?
А може би Аристотел.
Дрейк. Боно.
Еминем.
Книгата на невидимото слънце.
Астрономия Нова. Кодекс Империум.
Ключът на Соломон.
Прочел си ги? - Да.
Последвай ме. - Добре.
Отделът е само за учители. Обаче дискретността ми е известна.
Първо ще почнем с труда на Максим.
Как са познанията ти по санскрит? - На "ти" съм с гугъл преводача.
Прочети го. Древен санскрит.
А тези там какви са? - Колекцията на Древната.
Забранени ли са тогава? - Няма забранено познание тук.
Единствено определени практики.
Книгите са непонятни за всички, освен за Древната.
От тази липсват страници.
Държиш книгата на Каглиостро. Учение за времето.
Един от ритуалите беше откраднат от бивш учител.
Фанатик на име Кайсилиъс.
След като провеси бившия библиотекар и откъсна главата му.
Сега аз съм пазител на тези книги.
Бъде ли открадната глава от тази колекция, ще узная.
А ти ще бъдеш мъртъв, преди да напуснеш убежището ни.
Ами ако просроча книга? Има ли някакви глоби?
А хората ме мислят за забавен... - Работят ли за теб?
Добре, беше ми приятно да си поговорим.
Благодаря за книгите, ужасните истории и заплахите за живота ми.
Сега получаваме силата да унищожим този, който ни предаде.
Онзи, който предаде света.
Овладяването на пръстена е важно за мистичните изкуства.
Позволява ни да пътуваме през мултивселената.
Нужно е само да се съсредоточим. Представете си го.
Погледнете крайната точка в ума си.
Погледнете отвъд света пред вас.
Представете си всеки един детайл.
Колкото по-ясна е картината ви,
толкова по-бързо ще се появи портал.
Достатъчно.
Бих желала да си поговоря насаме с г-н Стрейндж.
Разбира се.
Проблемът е в ръцете ми. - Напротив, не е.
Как така да не е? - Учителю Хамир.
Благодаря ви, учителю Хамир.
Не може да надвиеш реката срещу течението й.
Единствено може да му се отдадеш и да се възползваш от силата му.
Ще го контролирам като се предам? Нелогично е.
Не всичко е логично. Не е задължително.
Интелектът ти те е издигнал в живота, но не ще те отведе по-далеч.
Предай се, Стивън.
Потисни егото си и силите ти ще се проявят.
Последвай ме.
Почакай, това не е ли... - Еверест.
Прекрасно е. - Да, красиво и смразяващо.
При подобна температура човек ще изкара 13 минути,
преди тялото му да откаже напълно. - Чудесно.
Обаче ще изпаднеш в шок първите две. - Какво?
Предай се, Стивън. - Не! Недей!
Как е новото ни попълнение? - Ще видим.
Ще се появи всеки момент.
Не, не и отново.
Може би ще трябва...
Стивън. - Уонг.
Какво ще искаш? - Книги за астрални проекции.
Още не си готов за подобни. - Да те видим, Бионсе.
Стига, де. Чувал си за нея. Прочута звезда е.
Способен ли си изобщо да се смееш? Добре, просто ми дай книгата.
Няма.
Веднъж в тази стая ме умоляваше да ти позволя да се изучиш.
Сега узнавам, че поставяш под въпрос всеки урок и се самообучаваш.
Също така ми каза да си отворя очите,
не сляпо да следвам правила и разбирания.
Подобно на правилото против портали в библиотеката?
Уонг ме е изпял? - Доста бързо напредваш.
Необходимо ти е откъснато място, където да практикуваш.
Намираш се в Огледалното измерение, което съществува, но е недоловимо.
Реалният свят е незасегнат от ставащото тук.
Използваме Огледалното измерение да се учим, наблюдаваме
и понякога да удържаме заплахи.
Не би искал да се окажеш тук без пръстена си.
Един момент. Какви заплахи точно?
Изучаването на мултивселените включва опознаването на безкрайните опасности.
Споделя ли ти всичко друго, което не знаеш, ще побегнеш ужасен.
Колко стара е всъщност?
Никому не е известна възрастта й.
Единствено, че е келт и никога не говори за миналото си.
Следваш я, а не я познаваш? - Непоколебима е, но непредсказуема.
Жестока, но добра. Превърна ме в това, което съм.
Доверявай се на учителя си и не се отклонявай от пътя.
Като Кайсилиъс? - Да.
Познавал си го. - Когато се появи на прага ни,
беше изгубил всички свои близки.
Съкрушен и скърбящ човек, търсещ отговори в мистичните изкуства.
Начетен, но горделив и своеволен.
Оспори Древната и отхвърли учението ни.
Напусна Камар-Тадж.
Поддръжниците му го последваха като овце съблазнени от лъжите му.
Откраднал е забранения ритуал. - Да.
Какво е предназначението му? - Достатъчно въпроси.
Какво е това? - Също въпрос.
Реликва е.
Някои магии са твърде могъщи и напояваме предмети с тях.
Позволяваме им да поемат силата, която ние сме неспособни.
Пред теб е жезълът на Живия трибунал.
Реликвите са много. Жезълът на Уатумб.
Обущата на Волтор. - Супер имена. Кога ще получа и аз?
Когато си готов. - Мисля, че съм.
Готов си, когато реликвата го реши.
Засега ще си създаваш оръжието.
Добре.
Бий се! Бий се сякаш животът ти е на карта!
Защото един ден ще е така.
Кристин...
Пиша ти за пореден път...
Уонг?
Добре... Първо отвори окото на Агамото.
Така...
Боже мой.
Дормаму.
Тъмното измерение. Вечен живот?
Спри!
Забранено е да се месиш във времевия континуум!
Просто следвах инструкциите.
Не прочете ли за опасностите?
Не бях стигнал до тази страница. - Ще създадеш пролуки във времето.
Нестабилни двуизмерни процепи. Парадокси! Времеви повторения!
Нима искаш да останеш завинаги в даден момент,
или да изтриеш съществуването си? - Предупреждението трябва да е отпред.
Любопитството можеше да те убие. Не управляваше времевия континуум,
а го унищожаваше. Ние защитаваме природните закони, не си играем с тях.
Как се научи да го правиш?
Откъде узна за заклинанията?
Имам фотографска памет. Помогна ми да стана лекар.
Не е само добрата памет. Роден си за мистичните изкуства.
Но ръцете ми все още треперят. - Засега.
Има надежда? - Не сме пророци.
А какви сме?
Отмъстителите пазят света от физичните заплахи,
а магьосниците го защитават от мистичните.
Древната е част от дълъг род на Велики магьосници,
датирайки хиляди години назад, още от всемогъщия Агамото.
Създателят на окото, което безразсъдно използва.
Агамото създал три светилища на места,
на които сега има градове.
Тази врата води до хонконгското светилище, а тази - до нюйоркското.
А онази до лондонското.
Заедно те създават невидим щит, бранещ земята.
Тя пазят света,
а ние - самите тях. - От какво?
Създания от други измерения, заплашващи планетата.
Като Дормаму? - Откъде чу това име?
Прочетох го в книгата. Защо?
Дормаму живее в Тъмното измерение.
Отвъд времето.
Космически завоевател и унищожител на светове.
Същество с безкрайна сила и неутолим глад,
желаещо да превземе всички светове в Тъмното измерение.
Бленува за земята.
Страниците, който Кайсилиъс е взел. - Ритуал за връзка с Дормаму
и сила от Тъмното измерение.
Добре, добре.
Достатъчно. Дойдох, за да изцеря ръцете си,
а не да водя мистична война.
Лондон.
Кайсилиъс. Не!
Уонг? Мордо?
Блийкър стрийт 177А
Ехо?
Даниел. Направили са те господар на светилището.
Знаеш какво означава, нали? - Че ще умреш, защитавайки го.
Спрете!
Откога сте в Камар-Тадж, господин... - Доктор.
Господин Доктор? - Всъщност е Стрейндж.
Може би. Но кой съм аз да ви съдя?
Не знаеш как да го използваш, нали?
Какво?
Ще умреш тук. - Стига. Казах да спреш!
Не можеш да го спреш, г-н Доктор. - Не знам за какво говориш.
Това е началото и краят.
Мнозината ще станат неколцина.
Започни да говориш смислено, иначе пак ще ти го сложа.
Кажи ми, г-н Доктор. - Казвам се д-р Стивън Стрейндж.
Ти си доктор? Учен? - Да.
Наясно си с природните закони. Всяко нещо умира.
Слънцето избухва, а вселената се изпарява.
Но Тъмното измерение е място отвъд времето.
Стига вече. - Не е нужно светът да умира.
Може да заеме мястото си като част от Единствения.
Великият и неповторимият. Всички ще живеем вечно.
Нима?
И какво ще спечелиш ти от тази утопия?
Същото като теб и всички останали. Безкраен живот.
Хората не осъзнават, че истинският враг е времето.
То убива всичко. - А хората, които ти уби?
Малки, моментни точици в безкрайната вселена.
Да. Разбираш ли какво искаме да направим?
Светът не е пълноценен. Хората жадуват за вечното,
защото времето ни погубва. То е обида.
Смъртта е обида.
Докторе...
Не искаме да управляваме света.
Искаме да го спасим, да го предадем на Дормаму,
който е причината за цялото ни съществуване.
Великата магьосница предпазва съществуването.
Какво те отведе в Камар-Тадж? Просветление? Сила?
Търсил си изцерение, както всички нас.
Камар-Тадж събира отломките. Отиваме с обещание за лек,
а Древната ни дава дребни трикове.
Пази истинската магия за себе си.
Някога чудел ли си се защо живее така дълго?
Видях ритуалите в книгата на Каглиостро.
Значи си наясно.
Ритуалът ми дава силите да съборя светилищата
и да пусна Тъмното измерение.
Онова, което Древната пази, Дормаму дава на всеки.
Вечен живот.
Той не унищожава световете. Той ги пази.
Престани. Виж си лицето.
Дормаму те превърна в убиец. Колко да е хубаво кралството му?
Смяташ, че е забавно? - Не, докторе.
Смешното е, че си загубил пръстена си.
Добре ли сте? - Къде е доктор Палмър?
Къде е? - При сестрите.
Кристин!
Стивън? Боже мой. - Трябва да ме оперираш. Само ти.
Веднага! Нямам време!
Какво стана? - Наръгаха ме. Сърдечна тампонада.
Какво си облякъл?
Гръдната кухина е чиста. - Кръвта е в перикардната торбичка.
Не, не, не. Стивън!
Малко по-нагоре.
Внимавай с иглата.
Стивън?
Какво виждам? - Астралното ми тяло?
Мъртъв ли си? - Не, но умирам.
Добре.
Да, добре.
Раната ми е непозната. С какво са те наръгали?
Не знам.
Сега ще изчезна. - Не, аз...
Поддържай ме жив.
Добре.
Мамка му!
Хайде, Стивън.
Дай пак! - Спри вече!
Увеличи волтажа и ме удари.
Сърцето ти бие. - Действай.
Господи.
Добре ли си? - Да.
Добре.
Мина толкова време, а изведнъж се появяваш
извън тялото си? - Знам.
И ти ми липсваше.
Написах ти два имейла, но не ми отговори.
Трябваше ли? - Много съжалявам, Кристин.
За всичко. Беше права, държах се като задник.
Бях ужасен с теб, а ти заслужаваш много повече.
Млъкни. Определено си в шок.
Какво става, по дяволите? Къде беше?
След като западната медицина не успя да ми помогне,
се насочих на изток и се озовах в Катманду.
В Катманду? - Да.
Като песента на Боб Сийгър? - 1975, "Красив негодник".
След това се озовах в Камар-Тадж
и говорих с жена на име Древната...
Присъединил си се в секта. - Не точно.
Научиха ме да управлявам силите си.
Звучи като секта. - Не е.
Това би казал един сектант. - Не.
Почакай, Стивън. Какво правиш?
Закъснявам за среща на сектата.
Това е лудост. Къде отиваш? Кажи ми истината.
Могъщ магьосник, огъващ законите на физиката,
опита да ме убие. Оставих го прикован в Гринуич вилидж,
и ще се върна през портала, който създадох в килера.
Добре, не ми казвай.
Наистина трябва да вървя.
Стрейндж!
Добре си. - Относително.
Мантията на левитацията.
Дошла е при теб. - Особено постижение.
Доста е непостоянна.
Избяга. Да. - Кайсилиъс?
Може да огъва времето и пространството.
Извън Огледалното измерение? - Да.
Колко бяха? - Още двама.
Единият запратих в пустинята, а другият лежи в коридора.
Дръм бе във фоайето. - Отведохме го в Камар-Тадж.
Лондонското светилище падна.
Единствено Ню Йорк и Хонконг могат да ни предпазят.
Успя да предпазиш нюйоркският клон от атака.
Нуждае се от нов господар, господарю Стрейндж.
Не. Доктор Стрейндж.
Не господар, не господин, а доктор Стрейндж.
Дал съм клетва да не причинявам никому болка.
А току-що убих човек! Това няма да се повтори.
Спасявам животи, не ги отнемам.
Станал си доктор, за да пазиш най-важния живот.
Своят собствен. - Пак ли прозираш през мен?
Виждам това, което винаги е било явно. Огромното ги его.
Искаш да се върнеш към илюзията, че контролираш всичко,
дори смъртта. Но нея не може да я контролира дори Стивън Стрейндж.
Дори и Дормаму?
Той предлага безсмъртие. - Страхът от смъртта му дава живот.
Храни се от нея. - Както ти от него?
Говориш за контролиране на смъртта, ти самата го правиш.
Видях липсващите страници от книгата на Каглиостро.
Премери следващите си думи, докторе.
Защото няма да ти харесат? - Защото не знаеш за какво говориш.
За какво говори? - За дългия й живот.
Източникът на безсмъртието й.
Взима силите си от Тъмното измерение.
Не е истина. - Видях ритуалите.
Знам как го правиш.
Зилотите скоро ще се върнат.
Нужно ни е подкрепление.
Не е тази, за която я смяташ. - Нямаш правото да го казваш.
Не знаеш какво лежи на плещите й. - Не искам и да знам.
Ти си страхливец. - Защото не искам да убивам?
Имаш ли силата да отблъснеш зилотите?
Нали това направих? - Спаси собствения си живот.
А после не спря да мрънкаш. - Ти щеше да се справиш по-добре?
Нямаш си понятие за нещата, които съм извършил.
Отговорът е "да". Без да се замисля. - Дори и да има друг начин?
Няма друг начин. - Липсва ти въображение.
Не, Стивън. На теб ти липсват топки.
Върнаха се.
Да приключим с това.
Стрейндж! Ела тук и се бий!
Огледално измерение. Така не можеш да навредиш
на истинския свят. Сега кой се смее, задник?
Аз.
Нямат пръстени. Не могат да избягат, нали?
Бягай!
Връзката им с Тъмното измерение ги прави по-силни в огледалното.
Могат да ни убият.
Не беше умен ход, а чисто самоубийство!
Забавно.
Това беше грешка.
Истина е. Взима силите си от Тъмното измерение.
Кайсилиъс.
Дойдох при теб наранен, изгубен и страдащ.
Доверих ти се, а ти ми даваше лъжи.
Опитах се да те предпазя. - От истината?
От самия теб. - Вече имам нов учител.
Дормаму те заблуждава.
Нямаш представа какъв е.
Вечният живот е наказание. - Лъжкиня.
Кристин! - Сериозно ли?
Боже мой.
Няма фибрилации. Да. - Неврогенно?
Ник?
Трябва да намалим отока в мозъка й.
Губим я! - Увеличете кислорода.
Спешен набор! - Зениците й са разширени.
Липса на рефлекси и мозъчна дейност.
Какво правиш? Та ти умираш!
Върни се обратно в тялото си. Нямаме време.
Времето е относително. Твоето тяло дори не е паднало.
Прекарах много години взирайки се във времето,
очаквайки точно този момент. А сега ми е трудно да го приема.
Предотвратявала съм много ужасни бъдещата.
И след всяко едно винаги чакаше друго.
И всички ме доведоха до тук. - Смяташ, че ще умреш.
Да ти кажа ли какво виждам в твоето бъдеще?
Да. - Виждам единствено възможности.
Имаш огромен потенциал за добрина.
Винаги си превъзхождал другите, но не защото жадувах за успех,
а защото те е страх от провала. - Това ме направи добър лекар.
И точно това ти пречи да станеш велик.
Арогантността все още ти пречи
да разбереш най-простия и важен урок от всички.
Който е?
Не става дума за теб.
Навремето ме попита как съм успяла да излекувам Пенгборн.
Не съм.
Той сам създава енергията, която преминава през тялото му.
Използва магия, за да ходи. - Непрекъснато.
Бе му дадено право на избор дали да живее живота си,
или да служи на нещо по-велико. - Мога да си възстановя ръцете?
Да се върна към предишния си живот? - Да.
И светът ще загуби.
Мразех това, че взимах сили от Тъмното измерение.
Но сам знаеш, че понякога за всеобщото благо е нужно
да нарушим правилата. - Мордо не разсъждава така.
Душата на Мордо е непоклатима, кована от огъня на младостта.
Той се нуждае от твоята гъвкавост, тъй както ти от силата му.
Заедно имате шанс да спрете Дормаму.
Не съм готов.
Никой никога не е.
Нямаме право да избираме времето си.
Смъртта придава смисъл на живота.
Да знаеш, че дните ти са преброени и не ти остава много.
Човек би помислил, че е редно да бъда готова.
Но виж ме как разтягам един миг,
само за да мога да се насладя на снега.
Добре ли си?
Не разбирам какво става. - Знам.
Но трябва да си вървя.
Каза, че загубата на ръцете ми не е краят,
а началото. - Да.
Защото има и друг начин да спасяваш животи.
По-труден начин.
По-странен начин.
Д-р Палмър да се яви в спешното.
Не искам да те пусна.
Спри се.
ХОНКОНГ
Внимателно подберете оръжията си.
Никой не бива да прекрачи прага на светилището.
Никой.
Кайсилиъс. - От грешната страна на историята си.
Мъртва е. - Беше прав.
Наистина не беше тази, за която я смятах.
Беше сложен характер.
Сложен?
Тъмното измерение е волатилно.
Опасно. Ами ако я е обсебило?
Казваше ни, че е забранено,
докато през цялото време е взимала сили от него.
Постъпила е както е сметнала за редно. - Ще дойде денят за разплата.
Не виждаш ли?
Престъпленията й доведоха зилотите при Дормаму.
Кайсилиъс е нейна грешка.
И ето ни тук, при последиците от лъжите й.
Светът гори. - Лондонското светилище е разрушено.
А нюйоркското бе нападнато два пъти. Знаеш какво следва.
Хонконг. - Каза ми да се боря така,
сякаш животът ми е в опасност. Днес е така.
Не мога да ги победя сам.
Светилището вече е паднало.
Тъмното измерение.
Дормаму идва.
Твърде е късно. Нищо не може да го спре.
Не задължително.
Не.
Заклинанието работи.
Имаме втори шанс.
Не!
Уонг!
Знам, нарушавам природните закони.
Така и така си почнал.
Отново ще атакуват светилището. Трябва да го защитим. Хайде!
Ставай, Стрейндж. Стани и се бори! Нека приключим с това.
Не можете да се борите с неизбежното.
Не е ли прекрасно?
Свят отвъд времето.
Отвъд смъртта.
Отвъд времето... - Стрейндж!
Изостави ви.
Дори Стрейндж ще се преклони пред властта му.
Дормаму, дошъл съм, за да се спазарим.
Дошъл си да умреш.
Твоят свят е мой,
както и всички останали.
Дормаму, дошъл съм, за да се спазарим.
Дошъл си да умреш.
Твоят свят е мой... Какво е това?
Илюзия? - Не, реалност.
Дормаму, дошъл съм, за да се спазарим.
Какво става?
Ти даде сили на Кайсилиъс от твоето измерение,
затова аз донесох малко от своето.
Това е времето. Безкраен повтарящ се момент.
Как се осмеляваш!
Дормаму, дошъл съм, за да се спазарим.
Това не може да продължи вечно.
Всъщност, може. Така стоят нещата.
Аз и ти сме приковани завинаги в този момент.
Тогава ще прекараш вечността умирайки!
Да, но всички на земята ще живеят.
Но ти ще страдаш. - Болката е мой стар приятел.
Дормаму, дошъл съм, за да се спазарим.
Дормаму. Дормаму. Дормаму.
Никога няма да победиш.
Не, но мога да загубя.
Отново, и отново, и отново...
И отново. Завинаги.
Ти си мой затворник. - Не.
Спри го. Спри!
Освободи ме. - Не. Дошъл съм да се спазарим.
Какво искаш?
Разкарай зилотите си от земята. Прекрати нападението си.
И никога повече не се връщай. Сториш ли го, ще те освободя.
Ставай, Стрейндж. Стани и се бори! Нека приключим с това.
Не е ли прекрасно?
Свят отвъд времето.
Отвъд смъртта.
Какво си направил? - Сключих сделка.
Какво е това? - Всичко, което някога си искал.
Вечен живот като част от Единствения.
Но хич няма да ти хареса.
Трябваше да открадне цялата книга, понеже предупрежденията...
са сложени след заклинанията.
Забавно.
Успяхме.
Да. Да, успяхме.
Нарушавайки природните закони.
Огледай се наоколо. Свърши се.
Все още смяташ, че няма да има последствия?
Че няма да заплатим цената? Нарушихме законите също като нея.
Сметката ще пристигне.
Винаги идва време за разплата.
Повече няма да следвам този път.
Да, добре.
Мъдро решение.
Ще носиш окото на Агамото, щом узнаеш всичко за силите му.
Дотогава е най-добре да не се разхождаш
с камък за безкрайност. - Какво?
Имаш дарба, но все още не знаеш много неща.
Мултивселената ще узнае за смъртта на Древната.
Земята вече няма Велик магьосник, който да я пази.
Трябва да бъдем готови. - Ще бъдем.
Превод и субтитри: Владислав Владев & Oracle
<<< УНАКС ТИЙМ < 2016 > UNACS TEAM >>>
СЛЕДВА ФИНАЛНА СЦЕНА
На земята вече има магьосници?
Чай? - Не пия чай.
Какво пиеш? - Не и чай.
Имам списък с индивиди от други реалности,
които могат да бъдат заплаха за света.
Брат ти Локи е един от тези индивиди.
Добро заключение. - Да.
Защо го доведе в Ню Йорк?
Дълга история. Имахме семейна драма,
но сега търсим баща си.
Значи ако откриете Один, ще се върнете обратно на Асгард?
Да, веднага. - Добре.
Нека ти помогна.
СЛЕДВА ФИНАЛНА СЦЕНА
Мога ли да ви помогна?
Пристигна в Камар-Тадж на носилка.
Виж се сега, Пенгборн. - Мордо.
Какво мога да направя за теб? - Получих просветление.
Истинската мисия на магьосника е да променя формата на нещата.
Да краде сила и да нарушава природните закони - като теб.
Нищо не съм откраднал. Това са моите собствени сили.
Силата има своя цел.
Защо го правиш? - Разбрах какво не е наред в света.
Има твърде много магьосници.
ДОКТОР СТРЕЙНДЖ ЩЕ СЕ ЗАВЪРНЕ