ПЕПЕЛЯШКА
Имало едно време едно момиче на име Елла.
Тя виждала света не такъв, какъвто е, но какъвто би могъл да стане
с малка порция магия.
Скъпа моя! - За родителите си тя била принцеса.
Вярно, нямала нито титла, нито корона, нито палат,
но била владетелка на нейното малко кралство,
чийто граници била къщата и полянката накрая на гората,
където семейството й живеело от поколения наред.
С г-н Гъсок и цялото им стопанство от животни.
Здравейте. Какво си мислите, че правите?
Оставете и малките да похапнат. Не искаме да ви заболят стомасите.
Гус-Гус, ти си домашна мишка, не градинска. Нали, Жаклин?
И не бива да ядеш храната на г-н Гъсок. Нали, мамо?
Още ли вярваш, че те разбират? - А не ме ли разбират?
О, да. Вярвам, че животните ни слушат и ни говорят,
ако сме готови да ги чуем. Така се учим да се грижим за тях.
А за нас кой се грижи? - Феите кръстници, разбира се.
Вярваш ли в тях? - Вярвам във всичко.
Тогава и аз вярвам във всичко.
Баща й бил търговец, който пътувал надлъж и нашир
и носел дан от всички подчинени на Елла земи.
Елла!
Къде са момичетата ми, красивите ми момичета?
Къде са любимките ми?
Той ужасно много липсвал на Елла, но тя знаела, че винаги ще се завръща.
Тате, добре дошъл вкъщи! - Как си?
Пораснала си! Нека те сваля.
Какво е това? - А, това ли?
Висеше на едно дърво. Мисля, че вътре май има нещо.
Колко е красива.
На френски език се нарича "пеперудка".
"Пеперудка." - Много добре!
Ще танцувате ли с мен, госпожице? Благодаря.
Ох, боли! Стоиш на краката ми!
Ще позволите ли?
Виж, мамо, аз танцувам!
Изглежда страхотно. - Не колкото жена ми.
Ела.
Малка пеперудка.
Всичко било съвършено.
Били едно от най-щастливите семейства и се обичали много.
Когато стана крал, красавице, ти ще бъдеш кралица.
Лавандулата зеленее, красавице, лавандулата синее.
Обичай ме, красавице, защото аз обичам теб.
Но мъката може да споходи всяко кралство,
колкото и щастливо да е то.
И така тя навести дома на Елла.
Съжалявам много. Благодаря ви, докторе.
Знам, че сега ви е много тежко.
Ела, Елла.
Елла, скъпа моя.
Искам да ти разкрия една тайна.
Голяма тайна, която ще те пази през всички изпитания на живота.
Винаги трябва да помниш това...
Не губи кураж и бъди добра.
В пръстчето си имаш повече доброта, отколкото мнозина в цялото си тяло.
И то има сила повече, отколкото подозираш.
И магия. Наистина. - Магия?
Не губи кураж и бъди добра, мила моя.
Ще ми обещаеш ли? - Обещавам.
Добре, мила.
И... аз съвсем скоро трябва да замина, миличка.
Моля те, прости ми. - Разбира се, че ти прощавам.
Обичам ви.
Обичам те, скъпа моя. - Обичам ви.
Минало време и болката се превърнала в спомен.
В сърцето си Елла си останала същата,
защото не забравила обещанието, дадено към майка й.
"Не губи кураж и бъди добра."
Бащата обаче бил много променен, но се надявал на по-добри времена.
...и оттам - у дома.
И с жена ми пяхме до насита.
Ако някога е живял по-щастлив човек в добруването си,
аз не познавам такъв. Така свършва "Г-н Пийпс" за днес.
Обичам щастливите завършеци. А ти? - Крайно много ми се нравят.
Винаги трябва да са толкова добри. - Елла...
Стигнах до заключението, че може би е време
да отворим нова глава. - Наистина, татко.
Спомняш си, че докато пътувах, се запознах с г-н Франсис Тримейн.
Да, директорът на Гилдията на милосърдието.
Беше. Уви, бедният човек се спомина.
Вдовицата му - уважавана жена -
остана сама, макар и в разцвета на живота си.
Тревожиш се да ми го кажеш, но не бива.
Не и ако това ще върне щастието ти. - Да.
Щастието.
Мислиш ли, че може би заслужавам един последен шанс?
Макар и да смятах, че щастието ми е приключило завинаги.
Разбира се, че мисля, татко!
Тя просто ще ти бъде втора майка.
Ще имаш и две прекрасни сестри, които ще ти правят компания.
Не губи кураж, бъди добра.
Добре дошли, дами!
Кльощава е като дръжка на метла. - И тази коса.
Много мило.
Радвам се да се запознаем. - Имаш толкова красива коса!
Благодаря. - Трябва да се фризираш.
Прави сте. Ще разгледате ли къщата? - Разходка из фермерската й къща.
Държат ли животни вътре?
Колко очарователно! Съвършено очарователно.
Луцифер...
Бъдещата й мащеха била жена с целеустременост и изтънчен вкус.
И тя също бе опознала скръбта, но я понасяше невероятно добре.
Не спомена, че дъщеря ти е толкова красива.
На нея се е метнала.
Майка й.
Но разбира се. - Какво му харесва мама на това?
Лъже. Само обноски са. - Млъквай!
Откога семейството ви живее тук? - От над 200 години.
И не сте имали време да освежите? - Анастасия! Млък.
Ще си помислят, че говориш сериозно.
Мащехата на Елла, която била жена с настроение,
се заела да възстанови живота и смеха в къщата.
Ужасен сте, бароне!
Късметът ме спохожда. - Все още не.
Я гледай ти кой си организирал тяхно си парти!
Жаклин, Теди, Матилда и алчният Гус-Гус.
Какво си намислил, Луцифер?
Жаклин е моя гостенка, а да ядеш гостите ми е забранено.
Хайде, върви. Имаш си предостатъчно котешка храна да те ощастливява.
Трябва да спазваме женска солидарност.
Изпускаш партито. - Едва ли е по-различно от другите.
И утре отпътувам, Ел.
Но ти тъкмо се завърна от последното си пътуване.
Трябва ли да заминаваш? - Само за няколко месеца, скъпа.
Какво искаш да ти донеса? Сестрите ти, тоест доведените сестри,
искаха слънчобрани и дантели. Ти какво ще искаш?
Донеси ми първото клонче, което рамото ти докосне по път.
Това е чудато желание.
Ще го носиш по пътя си и ще мислиш за мен, като го погледнеш.
И когато го донесеш тук, това значи, че ти ще си с него.
Това е, което наистина искам.
Ти да си се върнеш и нищо друго няма значение!
Ще се върна.
Елла, докато отсъствам,
искам да си добра с мащехата си и сестрите ти,
макар и да те дразнят понякога.
Обещавам. - Благодаря ти.
Запомни, че част от мен винаги ще остава тук, Елла.
И майка ти също е тук, макар да не я виждаш.
Тя е сърцето на този дом.
Затова трябва ревностно да ценим тази къща, заради нея.
Липсва ми.
А на теб?
Безкрайно много.
Не забравяй дантелата! Трябва ми. - И моят слънчобран!
Да не изгоря. За кожата говоря, ако не си наясно.
Довиждане! - Довиждане, Елла!
Обичам те! - Аз също!
Довиждане!
Елла, скъпа.
Стига де. Не бива да плачеш.
Да, мащехо. - Не е нужно да ме наричаш така.
"Мадам" ще е достатъчно. - Няма място за мен и роклите ти!
Смали се тогава!
Анастасия и Дрисела винаги са делили една стая. Колко привързани момичета.
Най-добре изчезни изцяло! - Иска ти се, нали?
Някой път ще ти издера очите!
Мисля, че намират спалните си за твърде тесни.
Моята е най-голяма след вашата с на татко.
Може би ще искат да я споделят. - Каква прекрасна идея!
Колко добро момиче си била.
Е, аз мога да остана... - На тавана. Точно така.
Таванът ли? - Да. Само временно,
докато предекорирам другите стаи.
Таванът е толкова хубав и проветрив. Ще си далеч от шум и врява.
Ще ти е още по-уютно, ако пазиш тези вехтории горе, при теб.
Приятно забавление!
Е...
Поне тук никой няма да ме безпокои.
Здравей, Гус-Гус.
Давай, Гус-Гус! Ще се справиш.
Значи тук намирате подслон?
Както изглежда, вече и аз.
Точно така.
Кой ще ми помогне? - Тъпачка. Чашата преля!
Малката ни сестричка горе си говори с дървесен червей?
Колко е приятно. Без котки...
Без доведени сестри...
Имаме изкукуригала сестра. - Аз имам две.
Чух те! - На кого говореше?
Ненормална е.
Пей, сладко славейче...
Добро утро, госпожице Елла! - Добро утро, Том!
Здравей! Нали не възразяваш, ако... Добра работа, пиле. Благодаря.
Добро утро!
Благодаря, г-це Елла. - За нищо.
Елла!
Ставайте, поспаливки!
Утрото не се спогаждало с доведените сестри на Елла.
И им липсвали елементарни умения в изкуството да поддържат домакинство.
Всъщност им липсвали умения в което и да е изкуство.
Чудесно!
Млъквай най-накрая.
Голямата утеха на Елла били писмата, които баща й пращал от странство.
Седмиците ставали месеци, но всеки ден носел мислите му
от някое далечно кътче. - Елла, пощенската карета е.
Докато в един късен следобед...
Фермер Джон?
Г-це Елла, става въпрос за баща ви...
Разболя се по пътя.
Почина, госпожице. Няма го.
До края говореше само за вас, госпожице, и за майка ви.
Поръча ми да ви предам това.
Ами моята дантела? - Ами слънчобрана ми?
Не разбирате ли, че тези глупости нямат значение?
Разорени сме!
Как ще се изхранваме?
Благодаря ви.
Трябва да ви е било много трудно.
Как наистина да се преживява? Трябва да се предприемат икономии.
Мащехата на Елла освободи прислугата.
Мащехата и доведените й сестри постоянно я експлоатираха.
И с времето те приемаха Елла повече като слугиня, отколкото като сестра.
И така Елла била принудена да върши цялата работа.
Работата била добре дошла, защото я разсейвала от тъгата й.
Поне така твърдяла мащехата й.
И тя заедно с двете си дъщери били повече от щастливи
да натоварват Елла с все повече и повече "разсейване".
Положителното е, че споделяха с нея същата храна, която ядяха...
...или по-скоро огризките от масата.
Нямала кой знае колко много приятели. Всъщност, били твърде малко.
Ето те!
Ще вечеряш ли с мен?
Но и към малкото й приятели тя се отнасяла сърдечно и щедро.
Маса.
Понякога, заради течението, таванът ставал прекалено студен,
за да пренощуваш на него.
Затова си лягала до тлеещата жар на огнището, за да се стопли.
Мислех, че закуската е готова. - Да, мадам. Само разпалвам огъня.
В бъдеще може ли да не ни викаш, преди да си свършила работата?
Както желаете. - Елла, какво е това на лицето ти?
Мадам?
Пепел от огнището е.
Почисти се! - Ще вкараш сажди в чая ни!
Измислих й ново име - Саждорелла.
Изглежда толкова мръсна. Мръсната Елла!
Пепеляшка!
Така ще ти викаме! - Момичета, много сте ми умнички.
За кого е това?
Да не сме забравили някого?
Това е моето място. - Твърде оптимистично е
да готвиш, сервираш и някак да стоиш с нас.
Не предпочиташ ли да ядеш, когато свършиш работата, Елла,
или трябва да те наричам Пепеляшка?
"Пепеляшка."
Имената имат сила също като магическите заклинания.
И изведнъж й се сторило, че мащехата и доведените й сестри
наистина са я превърнали в отрудено жалко същество от пепел.
Бягай! Бързо или ще те хванат, приятелю!
Спокойно!
Може би жестокостта на сестрите й била добре дошла,
защото ако не беше избягала в гората, никога нямаше да срещне принца.
Спокойно, момче!
Спокойно, момче. Хайде, момче, намали.
Госпожице, добре ли сте? Почакайте! - Добре съм, благодаря.
Добре съм.
Добре ли сте? - Да, но него изплашихте до смърт.
Кого? - Еленът!
Какво ви е сторил, че го преследвате?
Ще призная, че не съм го срещал.
Приятел ли ви е? - Познат.
Току-що се запознахме.
Погледнах в очите му, той погледна в моите
и почувствах, че го чакат големи неща в този живот.
Това е всичко. - Госпожице, как ви наричат?
Няма значение как ме наричат.
Не бива да навлизате сама дълбоко в горите.
Не съм сама, с вас съм, господин... Как ви наричат вас?
Не знаете кой съм аз? Тоест, наричат ме Кит.
И по-точно баща ми, когато е в добро настроение.
И...
Къде живеете, г-н Кит? - В двореца.
Баща ми ме учи на занаята си.
Вие сте чирак? - Нещо такова.
Много хубаво. Добре ли се отнасят с вас?
По-добре, отколкото заслужавам. А с вас?
Добре, доколкото могат.
Съжалявам.
При вас не е толкова зле.
Обзалагам се, че при вас също.
Не е толкова лошо.
Сигурна съм, че има и по-зле.
Просто трябва да не губиш кураж и да си добър, нали?
Да. Права сте.
Точно така се чувствам.
Не им позволявайте да го наранят! - Но ние сме на лов.
В реда на нещата е. - Само защото нещо е редно,
не означава, че е правилно! - Отново сте права.
Тогава ще го оставите на мира, нали?
Да.
Благодаря много, г-н Кит.
Ето къде сте бил, Ваше Височ... - Кит, Кит съм!
Идвам.
Ами по-добре да вървим... господин Кит.
Както казах, идвам.
Надявам се да ви видя отново, госпожице.
Аз също.
Хайде, момче.
Звучиш като първия, срещнал красиво момиче.
Не беше "красиво момиче"! Е, беше, но и много повече от това.
Колко повече? Веднъж си я видял. - Каза, че веднага си опознал мама.
Майка ти беше принцеса. - Щеше да се влюбиш и да не беше.
Нямаше да я видя, ако не бе подходяща. Баща ми би ти казал същото.
И аз бих се вслушал. - Не, не би.
Щях. - Нямаше...
Прав си.
Е, как е?
Ваше Величество...
Няма значение.
Ако отнема толкова време да се каже, значи вече и сам мога да се досетя.
Татко.
Всички сме от плът, момче.
Ела. Ще закъснеем.
Точността е изискаността на принца. - Негово Величество Кралят.
Баща ви е порицал поведението ви. - Това ваша работа ли е, херцоже?
Моя е също, Ваше Височество. Не е редно да пускате елена.
Това, че е редно, не значи, че е правилно.
Или нещо от сорта. - Майсторът на четката, Финиъс,
ви очаква търпеливо.
Нека изглежда неустоим за женитба, дори да не се вслушва в думите ми.
Ще се постарая Ваше Величество да остане доволен,
но чудеса не мога да правя. - Великолепно платно, майстор Финиъс.
Сякаш разбира от изкуство. - И ще пратите портретите в чужбина,
за да склонят високопоставените да присъстват на бала ви?
Такава е почитаната традиция. - На този бал ще си избереш жена.
Очарователно. - Ако трябва да се оженя,
не може ли да е за добро и честно момиче от народа?
Колко войски ще ни осигури то? Как ще направи кралството по-силно?
Ние сме малко кралство насред големи държави, принце.
Живеем в опасен свят.
Слушай, момче.
Искам да видя теб и кралството в безопасност.
Добре, татко. При едно условие.
Нека поканите се разпратят до всички, не само до благородниците.
Войните докараха печал на всички ни. - Какво смяташ?
Това ще зарадва ли народът? - Не съм компетентен, Ваше Величество,
но не бих възразил срещу малко веселба.
Мисля, че сключихме сделка.
Бал за народа и принцеса за принца.
Стъпка в правилната посока, ако питате...
Но не сме те питали! - Много съжалявам.
Игриви бои и четки. Моля, надолу, Самсон.
Дори няма възглавници. Надолу, надолу... Не толкова!
На пода съм. Буквално на пода. Съжалявам...
Всъщност, ъгълът е много подходящ. Страхотни ноздри.
Ще ми дадете ли по-дълга четка?
Не изглеждате добре, госпожице. Въобще.
Защо стоите там, след като се отнасят лошо с вас?
Защото дадох обещание на мама и татко да се грижа за дома на щастието ни.
Обичаха къщата ни и...
Макар да ги няма, аз го обичам вместо тях.
Това е моят дом. - Чуйте всички!
Тишина! Да се знае!
След две седмици
в двореца ще се проведе кралски бал.
На този бал съобразно древния обичай
принцът ще избере невеста.
Освен това, по повеля на принца, с настоящето се обявява,
че всяка девойка от кралството, била тя благородница, или не...
...е поканена да участва.
Такава е повелята на нашия най-благороден крал.
Извинете, мадам...
Елла била изключително развълнувана да види Кит - чиракът.
А сестрите й били много заинтригувани от идеята да се срещнат с принца.
Трябва да го накарам да се влюби! - Това е най-страхотната новина!
Успокойте се.
Чуйте ме. Една от вас трябва да спечели сърцето на принца.
Направете го и ще се освободим от примката на дълговете.
Аз принцеса? - По-скоро аз.
Не предаде ли вече новината? Защо все още си тук?
Веднага се върни в града и кажи на шивачката
да ушие три хубави бални рокли. - Три?
Много мило от ваша страна. - Какво искаш да кажеш?
Че сте помислили и за мен. - За теб ли?
Мисли, че едната рокля е за нея. Бедното Пепеляшче. Каква излагация!
Поставяш си прекалено високи цели. - Не. Само искам да видя приятеля си.
Нека се изясним.
Една рокля за Анастасия, една за Дрисела и една за мен!
Едва ли знае какво значи това.
Добре. Значи всичко е уредено. А сега заминавай!
Всяко момиче в кралството ще тича след принца.
Бързай, докато шивачката не е потънала в работа!
Кажи ми какво й каза. - Говоря френски, не италиански.
Събудете се, Ваше Височество. Спите. - Съжалявам.
Нещо блуждаете след онзи лов. - Не мога да спра да мисля за нея.
Момичета колкото щеш. - Но нейният дух и доброта...
Дали ще има някоя сестра? - Не знам.
Не знам нищо за нея. - Може би мистериозното ви момиче
ще се появи на бала. Затова обявихте открити врата.
Капитане, заради народа е. - Да. Колко съм несъобразителен.
А ако се появи? - Тогава ще й кажете, че сте принц,
а принцът си избира, която съпруга пожелае.
Ха? - Да, ха!
Баща ми и великият херцог одобряват само принцеса.
Ако момичето от тази гора е толкова чаровна, колкото казвате,
те може да си променят решението.
Денят на бала наближавал
и цялото кралство притаило дъх в очакване.
Искаш да съм кралица? Коя? Аз ли?
По-стегнато.
Стегни още! Още. Стига толкова!
Визия, сестро. - Подобно.
Конкурентки сме за ръката на принца, но нека не таим взаимно лоши мисли.
Разбира се, че не, сестричке. - Не бих мечтала да те отровя още тук.
Нито пък аз да те блъсна в движение от каретата на път за бала.
Или пък аз да ти разбия главата на стълбището на двореца.
В крайна сметка сме сестри. - И кръвта вода не става.
Ще оставим принца да реши. - Чудя се как ли ще изглежда.
Какво значение има как изглежда? Важното е, че е умопомрачително богат.
Не бихте ли искали да го опознаете, преди да се омъжите?
Определено не, може да размисля. Ти едва ли дори си говорила с мъж.
Нали, кръгло личице? - Веднъж си говорих с един джентълмен.
Без съмнение с някой прислужник или с някой чирак.
Чирак беше, да. - Мама казва, всички мъже са глупаци.
Колкото по-рано го осъзнаеш, толкова по-добре.
Първият танц, милейди? - Принц Чаровнико, толкова си палав!
Искам да я опитам. - Аз я нося.
Не за пръв път Елла изпитала съжаление към тези две подли жени,
които били толкова грозни отвътре, колкото хубави отвън.
Моят принц! - Той ще заобича мен!
Но аз ще стана негова кралица!
Ако мащехата й не планирала четвърта рокля,
Елла не виждала причина сама да не си я ушие.
Освен това получила и малко помощ.
Скъпите ми момичета! Като ви гледам така хубави...
започвам да вярвам, че поне едната ще успее да оплете в мрежа принца.
Имам две състезателни кобили.
Смея да твърдя, че никоя в кралството няма да успее да засенчи дъщерите ми.
Пепеляшке? - Нищо няма да ти струва.
Това е старата рокля на майка ми. Аз сама си я приспособих.
Пепеляшка на бала! Никой не ще слугиня за жена.
След всичко, което направих... - Не искам да разваля нещо.
Не ме интересува принца. - И няма, защото оставаш тук.
Но всички девойки са поканени по нареждане на краля.
Точно за краля се тревожа. Би било обида за кралската особа,
ако те заведа в палата, облечена в тези стари дрипи.
Дрипи? Принадлежеше на майка ми.
Съжалявам да ти го кажа, но вкусът на майка ти е бил под съмнение.
Това чудо е толкова старомодно, че практически вече се разпада.
Ръкавът е износен. Разпада се на парчета.
Това е смешен старомоден майтап!
Как смеете? - Как пък не?
Няма да позволя някой да свързва дъщерите ми с теб!
Шансовете им рязко ще намалеят,
ако ги видят с дрипава прислужница, защото това си ти и такава ще бъдеш.
Запомни добре думите ми! Ти няма да ходиш на бала!
Да потегляме!
Съжалявам, мамо!
Съжалявам.
Обещах ти да не да губя кураж, но вече почти нямам, нямам повече!
Повече не вярвам!
Извини ме.
Би ли ми помогнала, госпожице?
Само парченце хляб или по-добре чаша мляко?
Да, да. Ще ви намеря все нещо.
Защо плачеш? - За нищо.
Нищо ли? Нищо...
Какво е чаша мляко? Нищо.
Но добрината я прави всичко.
Не искам да те пришпорвам, но наистина нямаш много време, Елла.
Откъде ме познаваш?
Коя си ти? - Коя съм аз?
Мислех, че вече си събрала две и две.
Аз съм косматият ти бау-бау татко. Тоест, кръстницата ти - фея!
Не може да съществуваш. - Защо не?
Те не съществуват.
Измислени са само за децата. - Майка ти не вярваше ли в тях?
Не казвай "не", защото я чух. - Чула си я?
О, тинтири-минтири... Добре, да го караме подред.
Нека се вкарам в нещо по-удобно.
Така е по-добре.
Така. Докъде бях стигнала? - Как...
А, да. Да видим. Нужно ни е нещо, наподобяващо каляска.
Онова корито. - Не бих казала, че ще излезе каляска.
Не, харесвам плодове и зеленчуци.
Отглеждаш ли дини? - Не.
Пъпеши? - Дори не знам какво е.
Ангинар? Кумкуат? Месести домати? - Имаме тикви.
Тикви... Първата ще ми е. Интересно ще е.
Обикновено не работя с тикви, твърде кашести са.
Да видим. Тази ще свърши работата. Нож!
Заповядай. - Благодаря, скъпа.
Здравей, странен, оранжев, зеленчуков приятелю. Само леко клъц.
Прекрасно. Тежка тиква!
Пазете се, мишки!
Както и да е. Да го направим тук. - Какво?
Да превърнем тиквата в карета. Малко ме изнервяш.
Да си затворя ли очите? - Може би ще помогне.
За бога, просто давай!
Определено нещо се случва. Номерът е в...
Всъщност съм го забравила.
Само си помислих. Ами ако стане много по-голяма...
Дръж се.
Това ли искаше да направиш? - Това ли смяташ, че съм искала?
Бягай, скъпа!
Прикрий се!
Една каляска. - Наистина си моята фея кръстница.
Разбира се. Не превръщам тикви за всеки.
Къде отидоха онези мишки? Да, мишки, мишки...
Ето ги. Бибити-бобити-бум!
Четири бели коня. - Гус-гус, колко си красив.
Но как...
И така, докъде бяхме стигнали? Каретата, конете... Лакеите!
Лакеи? - Здравей, сладки г-н Гущер.
Бибити-бобити-бум!
Здравей.
Ти ли ни повика?
А сега ми трябва кочияша. Да, кочияш. Гъсок!
Не мога да карам каляска. Аз съм просто гъсок.
Къш! Всички по местата си, няма време за губене.
Побързайте!
Кръстнице! - Какво?
Не мога да отида с тази рокля.
Ще я поправиш ли? - Да я поправя?
По-добре да я превърна в нещо ново. - Недей, моля те. Беше на майка ми...
...и бих искала да я нося, когато отида в палата.
Сякаш я води с мен. - Разбирам.
Но не би възразила, ако леко я поосвежа в светло синьо?
Не.
Готово. - Прекрасна е! Тя би я харесала много.
А сега тръгвай. Бързо! Ще закъснееш.
Абсолютно начинаещ съм в това.
Майчице!
Спри тази цъфтяща каляска!
Благодаря. - Само момент!
Тези ли са ти най-хубавите? - Няма проблем, никой няма да ги види.
Ще съсипят целия стил. Бързо ги свали. Доста са грознички.
Да вкараме нещо по-модерно. Много съм добра с обувките.
Но...
От кристал са? - Да.
Ще установиш, че са много удобни. Елла, вече наистина трябва да тръгваш.
Кръстнице? - Какво има?
Мащехата ми и момичетата. - Не се тревожи. Ще се погрижа
да не те разпознаят. А сега тръгвай, защото трябва да отидеш на бала.
Влизай. Прекрасно! - Стига си дрънкал празни приказки.
Ела! Почти забравих. Не забравяй, магията ще е кратка.
С последния звън на последния звънец, в последния удар в полунощ
магията ще се развали
и всичко ще върне предишната си форма. - В полунощ?
Да, в полунощ. - Това е повече от достатъчно време.
Тръгвай тогава. - Благодаря ти.
Гъсок, тръгвай!
Довиждане!
Полилеи - високо!
Принцеса Мей-Мей от Фуджан!
Принцеса Шалзад от Селджъкс!
Принцеса Шалина от Зарагоса!
Принцеса Имани от Шона!
Принцеса Хайна от Хризантемовия трон!
Госпожа Тримейн и дъщерите й.
Госпожа Тримейн и дъщерите й!
Аз съм умната Дрисела. - Анастасия. Хубава съм, за сведение.
Много умната г-ца Дрисела и много хубавата Анастасия!
Хайде де!
Лорд Вееняринг!
Кого търсиш? - Никого.
Онова момиче от гората, нали? Затова бе толкова щедър с поканите.
Татко, беше заради народа. - Знам, че го обичаш, Кит.
Но също така знам, че главата ти е била завъртяна.
Но си я срещал само веднъж, в гората. - А ти ще ме ожениш за някоя,
която срещна само веднъж тази вечер. - За принцеса. Принцеса или никоя.
Задръж вратите, още една влиза!
Мога ли да ви представя принцеса Шалина от Зарагоса?
На живо си хубав като на картината. И малкото ви кралство е очарователно.
Надявам се, че малкото ни кралство няма да е твърде тясно за принцесата.
Госпожице Елла. - Благодаря.
Страх ме е, господин Гущер.
Аз съм само едно момиче, не принцеса.
А аз съм само гущер, не лакей.
Наслади се на момента.
Ваше Величество, Ваше Височество,
лордове, дами и господа,
изтъкнати гости и хора от земите ни,
принцът сега ще избере партньорката си за първия танц.
Нека балът започне сега!
Извинете ме.
Хиляди извинения, Ваше Височество. Не знам какво стана.
Г-н Кит...
Това си ти.
Истина ли е? - Така изглежда.
Ваше Височество...
Ако позволите, тоест...
За мен би било най-огромно удоволствие,
ако ми окажете честта да ви поведа през този... първия...
Танц? - Да, танц.
Това исках да кажа.
Всички те наблюдават. - Повярвай ми,
те всички гледат теб.
Коя е тя? - Нямам представа.
Коя е тази, мама? - Не съм сигурна,
но това не предвещава добро. - Роклята й е невероятна.
Концентрирайте се! Излизайте отпред! - Но никой не ни е канил на танц.
Господа, мога ли да ви представя дъщерите си - Анастасия и Дрисела.
На дансинга!
Усмихнете се!
Ела с мен.
Ей там! Усмивки!
Значи ти си принцът!
Не "принцът" буквално. Има много. Аз съм само един принц.
Но името ти не е точно Кит. - Баща ми все още ме нарича така,
особено когато му мине цупенето към мен.
Но ти не си чирак. - Аз съм чирак-монарх.
Още уча занаята си.
О, небеса! - Моля те, прости ми.
Реших, че ще се дистанцираш. Сбърках те с момиче от народа,
а сега разбирам, че не си искала да плашиш един обикновен войник.
Малко вероятно. - Без повече изненади?
Без повече изненади.
Това ти ли си? - Мразя картините си.
Никой не ми е рисувал портрет. - Така ли? А би трябвало.
Коя е тя?! - Не съобщи име.
А вие не питахте ли? - Бях останал без дъх, представяйки
принцеса Блодуин от Клоунфетълфетъл... - Млъкни, ако обичаш!
Не мога да повярвам!
Не! Не е тя.
Няма ли да те търсят на бала?
Може би, но нека не се връщаме веднага.
Какво има?
Като се върна, ще ме сгодяват насила с жена, която са ми избрали.
Очакват да се оженя с изгода.
Чия изгода? - Това е добър въпрос.
Имаш право на собствено сърце.
И трябва да противопоставя това срещу волята на краля.
Той е мъдър владетел и любящ баща.
Може би ще си промени решението.
Страхувам се, че няма достатъчно време за промяна на мнението.
Бедният Кит.
Хората говорят, че е принцеса. Принцът ни е доста увлечен по нея.
Имаше много директен подход. Трябва да се оцени умението й.
Но ако наистина е принцеса, това може да е хубаво нещо.
Вече го обещах за женитба на принцеса Шалина.
Простете ми, Ваша Светлост. Не съм искала да се натрапвам.
Вие трябва да ми простите, мадам.
Тайната ви остава с мен.
На никого не съм показвал това място.
Тайна градина.
Харесва ми!
Заповядай. - Не трябва.
Напротив. - Не мога.
Можеш. - Добре.
Ще позволите ли? - Моля.
Направена е от стъкло. - А защо не?
Може ли? - Благодаря.
Готово.
Няма ли да ми кажеш коя си наистина?
Ако го направя, всичко може да се промени.
Не разбирам. Не можеш ли да ми кажеш поне името си?
Казвам се...
Трябва да си тръгвам. Трудно е да се обясни.
Гущери и тикви и... разни други неща.
Чакай!
Къде отиваш? - Бяхте ужасно мил.
Благодаря за прекрасната вечер. Харесах всеки миг от нея!
Гущери и тикви?
Извинете ме. Съжалявам, ужасно съжалявам.
О, небеса! Ваше Височество!
Моят принц! - Как я карате?
Взе грешния! Взе грешния!
Иска да знае името й. - Знам!
Името й, глупако! Името й! - Това наистина боли много!
Ваше Величество! - Млада госпожице.
Толкова съжалявам. - О, за нищо, мила моя.
Искам да ви кажа, че синът ви е най-прекрасният човек,
когото съм срещала. Толкова добър и доблестен.
Надявам се, че знаете колко много ви обича.
Извинете ме!
Чакай!
Къде отиваш?
Побързайте!
Върни се!
Бързо!
Моля те, побързай, г-н Гъсок!
Почакай!
Пазете се!
Капитане, коня ми. - Не!
Може да е трик да те подмами извън двореца.
Баща ти се нуждае от теб тук. Капитане!
Тъкмо добре си прекарвах. - Ти май също, нали?
Да, наистина.
Побързай, г-н Гъсок! - Дий!
Внимавай, г-н Гъсок!
О, божичко!
Ей ти! Спри в името на краля!
Точно в най-лошия момент.
Спри на място! - Знам какво да правя!
О, да! - Отвори проклетата врата!
О, божичко!
О, не!
О, не, не, не...
Моля ви, за Бога!
Помощ!
Съжалявам.
Ще установите, че е много удобна.
Я млъквай!
Пепеляшке! - Трябва да я събудим.
Пепеляшке! Събуди се, мързеливке.
Чай и чинийка бисквити. - Добре дошли!
Изглеждаш в настроение. - И мокра.
Разходих се в дъжда да се освежа. - Типично. Чай.
Не общувахме с обикновени думи. Душите ни се срещнаха.
Моята и на принца, а лакомствата погълнаха твоята.
Не го видя, като танцуваше с мен. - Че той дори не поговори с теб.
Не бяхме виновни ние, майко, а онова момиче.
Мистериозната принцеса. - Мистериозна принцеса?
Какво очарователно хрумване. - Не беше никаква принцеса,
а някаква напудрена нахалница, която се изложи като кифладжийка!
Някаква млада безсрамница нахълта сама на бала
и за всеобщ ужас се хвърли на принца. - И той танцува с грозницата.
Да. - Да. Жалко.
Беше твърде учтив, за да я изгони пред всички,
но за да не ни мъчи повече с нахалницата,
я изведе настрана. - И й каза да изчезва.
Но тя отказа да напусне и стражата я прогони от бала!
Съжалявам принца. Много лош вкус. - Лика-прилика са си.
Няма значение, момичета. Балът беше прах в очите.
Принцът не е свободен да се ожени по любов.
Обещан е на принцеса Шалина от Зарагоса.
Самият велик херцог ми го каза. - Това е толкова нечестно!
Да... Така функционира светът.
Здравейте отново.
Благодаря ви за помощта. Беше наистина като на сън.
По-хубаво от сън.
Елла нямаше търпение да запише всичко, което се беше случило,
за да запомни всеки един миг.
Все едно разказваше на майка си и баща си за кралския бал
и прекараното време с принца.
И най-вече за принца.
Ти дойде. Добре.
О, татко... не си отивай.
Налага се.
Не бива да си сам. Вземи си жена.
Принцеса Шалина.
Ако ти заповядам, ще го изпълниш ли?
Обичам те и те уважавам, но няма да го изпълня.
Вярвам, че трябва да потърсим сила и напътствие отвъд догмите си.
Това, от което се нуждаем, се намира точно пред нас.
И трябва само да имаме кураж
и да бъдем добри, за да го видим.
Точно така.
Станал си истински мъж. Добре.
И може би през малкото време, което ми е останало,
мога да стана бащата, който заслужаваш.
Не бива да се жениш по сметка.
Трябва да се ожениш по любов.
Открий онова момиче,
за която говорят всички.
Забраваната, която си губи обувките.
Живей щастливо, момче.
Благодаря ти, татко. - Аз ти благодаря, Кит.
Обичам те, сине.
И аз те обичам, татко.
След като времето за траур изтекло, било разпратено обявление.
Чуйте всички!
Да се знае, че новият ни крал
с настоящото обявява любовта си към...
...мистериозната принцеса,
която носеше стъклени пантофки на бала.
И моли тя да се яви в палата,
след което, ако тя желае,
той веднага...
ще се ожени за нея
с цялата надлежна церемония.
Това ли търсиш?
Сигурно има доста интересна история. Ще ми разкажеш ли? Няма ли?
Добре тогава, аз ще ти разкажа една приказка.
Имало едно време красиво младо момиче,
което се омъжило по любов и й се родили две любящи дъщери.
Всичко изглеждало прекрасно, но един ден съпругът й,
светлината на живота й, починал.
Тя се омъжила за втори път заради дъщерите си,
но и този мъж й бил отнет.
И тя била обречена да се грижи всеки ден за любимата му дъщеря.
Надявала се да ожени една от нейните красиви глупави дъщери за принца,
но той се влюбил в момиче със стъклена пантофка
и така аз завинаги съм си останала да живея в нещастие.
Приказката ми явно приключва.
А сега ми разкажи твоята. Откраднала ли си я?
Беше ми дадена. - Била ти дадена? Нищо не се дава,
за всичко трябва да плащаш и плащаш. - Това не е вярно.
Добротата и любовта не са с пари. - Любовта не е безплатна.
Ето как ще ми се отплатиш, ако искаш да имаш каквото желаеш.
Никой няма да повярва на мръсна прислужница без семейство,
ако претендираш за сърцето на принца. Но с уважавана наставница,
която да те обиграе, няма да останеш игнорирана.
Когато се омъжиш, ще ме направиш началник на кралския двор.
Анастасия и Дрисела ще омъжим за богати лордове,
а аз ще напътствам това момче. - Той не е момче.
А ти коя си? Как би управлявала цяло едно кралство?
Най-добре остави тази работа на мен. Така плащаме цената за желаното.
Не!
Не?
Не можах да опазя баща си от теб, но ще опазя принца и кралството...
...независимо с мен какво ще стане.
Това е грешка.
Не! Защо...
Защо си толкова жестока? Не го разбирам.
Опитах се да съм добра с теб. - Ти добра с мен?
Да! Никой да не заслужава такова лошо отношение, каквото ти ми показа.
Защо го правиш?
Защо?! - Защо ли?
Защото си млада
и невинна и добра! А аз...
Не!
Мога ли да попитам откъде сте я взели? - От една дрипава слугиня в дома ми.
Загадъчната принцеса е от простолюдието.
Можете да си представите ужаса ми, когато разкрих лицемерието й.
И ни никого другиго не сте казала? - Дори на собствените си дъщери.
Не е нужно някой да научава истината.
Спестихте огромна излагация за кралството ни.
И бих искала да си остане така.
Изнудвате ли ме? - Да.
И така, какво искате? - Желая да стана графиня.
Съща така моля за изгодни бракове за двете ми дъщери.
Дадено.
А момичето? - Правете с нея каквото искате.
Не значи нищо за мен.
Къде? - Изоставена покрай пътя.
А нея намерихте ли? - Момичето е изчезнало.
Трябва да има причина за това. Може би има пречка да се разкрие.
Не губи кураж, Кит. - Изгуби кураж, но спечели мъдрост.
Народът трябва да знае, че кралството е в сигурност.
Че кралят има кралица и ще има наследник.
Искат сигурност в бъдещето. - Съгласен, но нека сме наясно,
аз съм кралят и казвам, че трябва да издирим загадъчната принцеса,
дори тя да не иска да бъде открита. Трябва да я видя отново.
Но ако не бъде открита, за доброто на кралството
ще се ожениш за принцеса Шалина, за доброто на кралството.
Добре. Съгласен. - Но Ваше Височество...
Но няма да си спестите никакви усилия. - Имате думата ми, Ваше Величество.
Следващата.
Пантофката пътувала надлъж и нашир из кралството,
посещавайки всяка девойка от всяко потекло.
Божичко! - Вие първа, мадам.
Ами да взема да пробвам...
Къде да седна?
Ето, качвам се.
Само внимателно, че кракът ми нещо се е подул.
Гъбички.
Великият херцог спазил обещанието си. Не спестил усилие да покаже на принца,
че загадъчната принцеса не може да бъде открита никъде.
Моя е! Става ми! - Не ти става.
Аз съм загадъчната принцеса. - Върни обувката.
Вземете й обувката! - Моля ви, не ми я вземайте! Моя е!
Направете път за пантофката!
Мога ли да пробвам и на другия крак? - Не мисля.
Но каквото и да опитвали,
вълшебната пантофка не ставала дори на най-изисканите дами.
Намерихме ви мистериозната принцеса.
Какво има, капитане?
Не открихме момичето. Разочарован съм заради краля ни.
Стига де! Не губи кураж. Има още една къща.
Няма да оставим непроверено кътче от кралството.
Коне! Идват коне! Майко, това е нашият шанс!
Пуснете ги!
Господа, каква приятна изненада!
Може ли да ви отнемем един момент? - Разбира се, Ваша Светлост.
Заповядайте. Оттук.
Елла не знаела кой е долу, нито пък се интересувала,
защото със сигурност никой не идвал при нея.
Свила се е.
Опитай отново.
Не.
Достатъчно!
Макар Елла да тъгувала, духът й не бил прекършен.
Знаела, че балът и времето й с принца ще останат красиви, далечни спомени
като тези за баща й и майка й и златното й детство.
Става ми!
Лош късмет, госпожице.
Лавандулата зеленее, красавице, лавандулова синее...
Обичай ме, красавице,
защото и аз те обичам.
Ами добре. Мисията ни приключи, капитане.
Но въпреки това съдбата може да е благосклонна към нас, момичета.
Наистина, мадам!
Когато стана крал, красавице, ти ще бъдеш кралица.
Лавандулата зеленина, красавице, лавандулова синева...
Ако ме обичаш...
...и агънцата да подскачат,
Ще сме в безопасност, красавице...
Чухте ли това, Ваша Светлост?
Нека си тръгваме, капитане. - Само един момент.
Мадам, случайно да има някоя друга девойка в къщата ви?
Не.
А да не би котката ви да се е научила да пее?
Достатъчно театър гледахме днес. Да си вървим.
Но тя лъже, Ваша Светлост. - Глупости! Вярвам й, да си отиваме.
Велики херцоже.
Ваше Величество! - Какъв сладък глас.
Кара ме да послушам още малко. - Ваше Величество, не знаех...
Капитане, бихте ли бил така добър? - За мен ще е удоволствие,
Ваше Величество.
Ако ме обичаш, красавице, аз ще обичам теб.
Ето я!
Казах ви, че не е някоя важна. - Ще видим.
Госпожице.
Настоятелно ви молим да се явите пред вашия крал.
Забранявам ти да го правиш! - А аз ви забранявам да й забранявате!
Коя сте вие да пречите на кралски офицер? Императрица ли сте?
Светица? Божество?
Аз съм майка й.
Никога не си била
и никога няма да бъдеш майка ми.
Сега елате, госпожице.
Не забравяй коя си, нещастнице!
Но това, което наистина беше, щеше ли да е достатъчно?
Този път нямаше магия, която да й помогне.
Това вероятно е най-големият риск, който всеки от нас би поел -
да се разкрие такъв, какъвто наистина е.
Не губи кураж и бъди добра.
Коя си ти?
Аз съм Пепеляшка.
Ваше Величество...
Аз не съм принцеса.
Нямам каляска,
нямам родители, нито зестра.
Дори не знам дали пантофката ще ми стане, но...
...ако ми е по мярка,
ще ме вземете ли такава, каквато съм?
Едно честно момиче от народа, което ви обича.
Разбира се, че ще го направя.
Но само ако ти ме вземеш такъв, какъвто съм.
Чирак, все още учещ занаята си.
Моля.
Елла!
Скъпата ми сестра. Съжалявам. - Толкова съжалявам.
Ще тръгваме ли?
Прощавам ти.
С прошка или не, мащехата на Пепеляшка и дъщерите й
скоро щяха да напуснат с херцога
и никога повече нямаше да стъпят в кралството.
Щяха много да си допаднат. - Трябва един портрет и на теб.
Не се харесвам на портрети. - Бъди добра.
И не губи кураж. - И всичко ще бъде наред.
Готов ли си? - За всичко,
докато ти си до мен.
Моята кралица. - Моят Кит.
И така Кит и Елла се оженили.
И мога да ви уверя, като нейна кръстница фея,
че били най-справедливите владетели, което кралството някога е имало.
А Елла не престана да вижда света не просто такъв, какъвто е,
а като такъв, какъвто би могъл да стане,
ако само вярвате в смелостта и доброто
и от време на време в съвсем малко магия.
КРАЙ
Превод и субтитри: Phoenix
В съвършената книга за приказки светът е смел и добър.
Герой те хваща за ръката и сладката любов открива любов.
Но животът е различна игра - на тъга и болка.
Само ти можеш да промениш твоя свят утре.
Нека усмивката ти озари небето.
Не падай духом. Лети високо!
Вярвай в сърцето си
и слънцето ти ще грее завинаги!
Дръж се здраво за добрината и светлината ти ще грее вечно.
Вярвам в теб и мен.
Ние сме силни!
Когато едно време в приказки и поеми
можеш да осветиш един миг
и носи собствената си корона.
Вземи спасението си в ръцете.
През мрачни облаци ще видиш лъч светлина.
Вярвай в сърцето си и слънцето ти ще грее завинаги!
Дръж се здраво за добрината и светлината ти ще грее вечно.
Вярвам в теб и мен.
Ние сме силни!
Волната птичка, макар да е сама,
все още може да е силна и да пее. Да пее!
Вярвай в сърцето си и слънцето ти ще грее завинаги!
Дръж се здраво за добрината и светлината ти ще грее вечно.
Вярвам в теб и мен.
Ние сме силни!
Мечтата ти е желание, което сърцето създава,
когато спиш дълбоко.
В сънищата губиш тъгата,
каквото и друго да искаш да задържиш.
Вярвай в мечтите си и някой ден
дъгата ти ще засияе с усмивка.
Колкото и силно да тъжи сърцето ти, ако продължиш да вярваш,
мечтата, която силно желаеш,
ще се сбъдне.
Мечтата ти е желание, което сърцето създава,
когато спиш дълбоко.
В сънищата губиш тъгата,
каквото и друго да искаш да задържиш.
Вярвай в мечтите си и някой ден
дъгата ти ще изгрее с усмивка.
Колкото и силно да тъжи сърцето ти,
ако не се откажеш да вярваш,
мечтата, която силно желаеш,
ще се сбъдне.
Браво, Елла. Сега е мой ред.
Салагадула менчика буула, бибити-бобити-бум!
Съедини ги и виж какво става - бибити-бобити-бум!
Салагадула менчика буула, бибити-бобити-бум!
Ще направи магия, вярваш или не, бибити-бобити-бум!
Салагадула означава менчика буулеру.
Но този тингибибоб върши работата с бибити-бобити-бум!
Салагадула менчика буула, бибити-бобити-бум!
Съедини ги и виж какво става - бибити-бобити-бум!
Бибити-бобити-бум!
Съедини ги и виж какво става - бибити-бобити...
Бум!
Къде изчезнаха всички?