www.титлови.ком
Ово није Земља. Ово је друга планета. Али је слична Земљи од пре осамсто година.
Има неколико сличних планета. Ово је једна од ближих и мањих.
Локални сиви замкови подсећају на рану ренесансу.
Тридесетак научника је послато овде.
Али до ренесансе овде није дошло. Била је то реакција на нешто чега није било.
Овде, у Арканару, управо се почело са уништавањем универзитета.
С обзиром да је универзитет стециште мисли, то је означило почетак лова.
Лова на мислиоце, паметне људе, љубитеље књига и талентоване занатлије.
Неки су побегли у суседни Ирукан. Тамо је било боље.
Други су се покорили или су их убили одреди смрти министра безбедности, дон Реба.
Чланови одреда су носили сиве униформе. И војска је у сивом, сив је био и министар.
У тону локалног грађевинског камена. А краљева гарда је гурнута у страну.
Није ме ударила, чак ни уштинула.
Јадниче, јадниче...
Рјаба... Рјаба је био ронилац. Рјаба...
Рјаба, Рјаба...
Ево, узми!
Каменчићи су били бели и пљоснати...
Где је Фика касапин?
Фика Риђокоси, где је?
Плаше ме звезде. Да ли је то грех?
Кише су овде биле кратке, али обилне. Магла је, напротив, трајала дуго.
Долазила је из залива и тамо се враћала.
ТЕШКО ЈЕ БИТИ БОГ
У сну је плакао. То значи да је убијао. У сну. У стварности му није било дозвољено.
Онда би чуо глас баке из детињства, тамо на Земљи: Дете плаче!
Увукла би дим цигарете и рекла: Дечје сузе су вода. То су само фантазије, дечко!
Бака би дунула према његовом челу и ту би се појавио загонетни цртеж.
Покушао би да га обрише чаршавом, али би се тада пробудио.
У приземљу велике куће димила је пећ. Робови су галамили, иако је било забрањено.
Није био на Земљи, већ на другој планети. Племениоти дон 17. генерације.
Незаконити син паганског бога Гарана, рођен из његових уста.
Неко је веровао, неко није.
Али сви су се плашили.
Јеси ли нахранио корњачу јутрос?
Мишеви су изгризли сланину.
Видим...
- Опет носиш моје чизме? - Нисам размишљао.
Стално то радиш.
Отпад на столу...
Обесићу се.
Шта?
Обесићу се.
- Опет... - Шта?
Зашто галамите док спавам? Све ћу вас продати у луци. И тебе! Мада је робовима пала цена.
Научићу вас ја памети.
Дабогда цркао!
Умри!
Јесен је, нема мишева.
Сав мој живот...
Овде се, кажу, удавила гуска.
Сломио сам зуб.
Слика... Тражи, тражи!
Тражим.
- Изгубио сам зубе, а без зуба је некако... - Плитко је. Неће бити тако тешко.
Они траже гуску!
Одакле си узео јаје?
Чујеш?
Зуји!
Смрди као твор.
Ово сам нашао у свињцу.
Чак се и слова још виде.
Ти си тај?
Таман!
Хајдемо, хајдемо...
Чекајте! Чекајте!!
Смрдљивче! Сећаш се, пре четрдесет година...
- Украо си моју књигу о птици сју. - Не сећам се. Не сећам...
Шта то радиш? Шта ти је?
- Четрдесет година мог живота. Сав мој живот! - Имаш још времена.
Хоћеш ли да кренеш?
Пусти ме, Сонианче! То је моја цев.
Они паметњаковићи су се заглавили доле у клозету.
Направи корак овако, па: Глуб, глуб... Био сам тамо. Сада му вири само нога.
Врати цев дону!
Свињо! А новац знаш да узмеш!
Врати лично, или ћу те продати у луци!
Наказо! Лопове! Узми!
Умукни!
Сваки пут исто.
Узми!
Моћни Гаран је милосрдан према робу.
Ја нисам узео сјајну цев.
Наравно...
Ни ја.
Племенити доне, дај ми новчић!
Хоћу, хоћу...
Ветар се променио и сада мирише на трулеж. Око града је Питанска мочвара без дна.
Овде се велики број учених људи утопио.
Направили би погрешан корак у покушају да се домогну Ирукана под окриљем ноћи.
Или би срели побуњенике Арате Грбавог или одбегле робове из рудника калаја.
Или сиве војнике пуковника Кусиса. Платили би, или би умрли.
Јер су стварали други свет. Украшавали живот људима који нису знали за лепоту.
Или су направили стакла која поправљају вид и приближавају небо.
На оваквим местима, дон Румата је скривао тајне паметних људи.
Шта је то?
Учим да летим, али углавном на доле.
Племенити доне, спаси ме одавде!
Каква срећа! Наш анђео је овде!
Из Ирукана је дошао човек по имену Будах. Бриљантни ум ове цивилизације.
Требало је да буде Руматин саговорник током зимских вечери.
Али, Будах је нестао.
- Ово је пек, звер са гвозденим репом. - Лажеш, не постоји таква звер.
Подигни ме...
Користим репу...
Мада... Управо сам...
Издувај!
- Шта? - Лаже. Све лаже!
Овде су и птице пијане!
Загризи!
Убићу те, убићу...
Удри! Удри!
Уништи то чудовиште!
Ако поново направиш овај бућкуриш...
- Зашто ово тако шишти? - Зато што је у квару.
Опет у квару?
Тако бело...
Неподношљиво!
Можеш ли да поверујеш? Овај мамлаз је синтетисао алкохол.
Гад! Први на овој планети!
Леонардо да Винчи!
Земљани су долазили све ређе и ређе. Пили све више и више и свађали се међусобно.
- Ја тебе волим, али ти ме не миришеш. - Будало... - Не слушај га, не мириши...
Племенити донови, доврага са свим тим председницима и краљевима... Склони се!
Усвојио сам дечака.
Он је сам, ја такође...
- Дечак је лопов. Лопов! - Сироче. Сада смо двојица!
Опет сам сањао Земљу.
- Снови, снови... - Дивна је.
Твој Будах је нестао. И официр, такође. Они сада...
- Наћи ћемо Будаха. - Добар сам у томе. Дај ми лопату!
Момак добровољно цинкари.
- Реци му да ћути! Јасно? - Јасно.
Позван сам назад на Земљу...
- Здраво, матори! Дај ми пољубац. - Имаш мраве у устима. Поједи ово!
Говорио сам да је замка! Колико сам пута рекао...
Пашка се ухватио у замку!
Сви знају за њу.
Не померај ногу!
- Замка за дивље свиње. Скида се заједно са ногом. - Дај ми нож. Одсећи ћу је.
- То боли, кретени! - Одсећи ћу. - Боли! Боли...
Хоћеш мало отрова? Делује брзо.
Слушајте пажљиво! Пре двадесет...
Пре двадесет година је један глупак прогнозирао експлозију уметности овде.
- Ренесансу! - На овој смрдљивој планети?
Ја сам се смејао. А ти си написао да сам ја магарац. Можда јесам магарац.
Али где је уметност? Где ренесанса? Нема је. А цео живот...
Жао ми је, погрешио сам. Опрости!
Шта да се ради... Али, слушајте ово! Дошао сам овде без пратње.
Напао ме је одбегли роб из рудника. Покушао је да ме задави.
Само модрица.
Назад се враћам сам. Стрела у око, и мртав сам.
- А ти нећеш да ми опростиш пре смрти! Хоћеш ли? - Ево, пољубићу те!
- Зураб, ово ђубре има гомилу пратилаца! - Значи, лаже?
Не лажем. Ја сам Минхаузен.
Шта би без мене радили ви, стране будале на страној планети?
Где је моја кожна торба?
- Тако звижди птица сју. - Она што је нико није видео?
Та твоја ренесанса је најпокивареније доба у историји Земље.
Зураб... Ово је боље.
Мрак и тишина...
Не код мене, иди неком другом...
Не мени, другоме! Мокри кишобран шушти.
- Хоћеш? - Нећу.
Види ово... Јесте ли скроз полудели?
Ти ниси нормалан...
Птица сју, никад виђена, краде сребро. А слуге се кажњавају. Зар је то праведно?
Та птица не постоји, будало!
- Муга је стајао на бурету и видео њену сенку. - Озбиљно?
Нико је није видео сем Муге. Али и поред тога није срећан.
Шум конопца плаши птице.
Зато одлете у мочвару. А, ако ставиш љуске на главу...
Онда искљуцају очи.
Један трговац дуваном, паметан човек, он...
Робе, ова или ова?
Ти!
Киша.
Ја даље не идем.
- Сувише је тешко. - Наставићеш, или ћу те ишибати!
Нећеш то учинити, господару. Ти си добар, ти си бог.
Хоћу, још како! И то тако окрутно, како ниси могао ни да сањаш!
Када умрем, немојте да ме баците у залив.
Закопајте ме у земљу.
Макар то било и у некој штали.
Донова глава је драгуљ...
- За дона је Арата Грбави само угрушак магле из мочваре! - То сам одувек знао.
Чим су извађене мошти Вашег божанског оца...
Он и његови пијани сељаци су се моментално истопили.
- Значи, ја сам лош песник? - Ужасан! Као јесењи лист, паде ми на душу...
- Принц и варварка, зар не? Имам ту књигу. - Ја сам своју спалио. - Глупо од тебе.
- Дај да повучем. - Стрелац је пијан. Убијте стрелца!
- Рекао сам монахињи да ми покаже груди... - Ми смо млада аристократија. Цвет државе.
- Они су удавили Боту због поезије, нисам ја. - Мислиш да је његова поезија лоша?
- Да ли је принц плакао данас? - Много. Ја, такође. - Каква муда!
Дон Румата сече дупли оклоп. Овај је преживео!
Шта то радиш?
- Склони се, наказо! - Пусти ме, копиле!
Будах није долазио у моју канцеларију. Пуковник Кусис је напустио војску.
Он и дон Реба су у љубичастој соби. Разговарају шугавим језиком. Невероватно!
Покажи им свете мошти мог оца.
- Можда ће нестати. - Нико неће нестати. Мислио сам да те занима.
Веома ме занима, капетане краљеве гарде са крвљу на рукама и по целом телу.
Увек је тако било и биће.
То је закон логике...
Вистребане!
Племенити доне, цело моје тело смрди.
- Хоћу ли умрети? - Хоћеш, хоћеш...
Лепо... Страх од смрти је јерес, капетане!
Узми! Велики Бота је такође смрдео, јер је много пио и вршио нужду у гаће.
Зар ти стварно верујеш да си божји син?
Жамор нестаје. Излазим на бину и трудим се, стојећи у мраку, да чујем удаљене звуке...
Не играј се!
Жамор нестаје. Излазим на бину и трудим се, стојећи у мраку, да чујем удаљене звуке.
Шта доносе године? Природни мрак са хиљаду...
Ко је то написао?
Ја! Ја...
Ноћна тама увече! Могу те много научити. За новац!
Министар краљеве безбедности, дон Реба!
- Дозволите... - Одлази!
Дон Реба, наш орао. Краљева безбедност. Мој отац му је довлачио лед. Босоног.
Румата, чији си ти син?
Дај гутљај.
- Замоли оца нека спречи да ми се вино укисели. - Ти си псето, обично псето!
Ваше величанство...
- Има ли мање? - Нема. - Лепа глава.
Ко си ти? Месар?
Високи доне Реба... Ви...
- Ја сам пуковник. - Дворац је пун сивих силеџија.
Где је Арата Грбави? Он је сада само фатаморгана.
- Велики и славан као вечност, краљ, чије име... - Губи се!
Сви доле! Или ћу вас побити!
- Сада ћу се обесити. - Стварно? Није могуће!
Какав смрад!
Доне Реба, треба да дођете код мене на купање. Имам велике удобне металне бачве.
Не, ти дођи код мене! Имам и ја велике бачве у Кули радости. На угаљ, само без воде.
- Згодне бачве. - Ти си Румата? Стварно си риђокос.
Реба, одавно си обећао да га задавиш. Обичан си лажов и ниси низашта.
- Има краљевску крв. - Тако је! - То треба проверити.
Успео је да убије половину Ваших поданика. Ја сам позвао доктора Будаха. Због колена.
- Шта је урадио с њим? - Зар и тебе боли колено?
Погледајте, маршал Тотс... Познајете маршала Тотса?
Овде пише: Витезу дон Реби, нашем орлу! Сва његова трговина иде преко Арканара.
- Стварно је витез? - Ако он каже, могуће. Не знам.
Покажи ми чизму!
- Мамуза! - Изуј.
Забога!
- Где је тај твој доктор? - Официр га је одвео. Надам се да није у бачви.
- Доведи га овамо. - Немојте га мучити. - Доведи га!
Он каже да га не мучимо. Смешно!
Ноћ је. Крвопије падају с плафона.
А ова је клизава. Чувај се клизавих. Нису добре.
- Пробајте са неком варварком. - Јеси ли луд? Одгришће! Већ се десило. А имао је велики!
Узми је на поклон. Касније ћеш ми испричати.
Ово је Будах. Будах...
Ти свакоме нађеш ману. Будах или не... Ти ниси низашта, а не ја!
То није био Будах, већ преварант из луке.
Ти ниси Будах, а ниси ни доктор.
Има Ваше писмо, дон Румата. Са Вашим печатом.
Зашто да пијем? Због чега?
Коме се пије, нека пије. Зашто ја? Пиј ти, Румата!
Овај риђокоси би и свеца дао у ропство.
Тише!
Треба га задавити!
Стрелац је пијан!
Риђокос, кажеш?
Краљ се разболео прошле ноћи.
Не заборавите да ноћас Ви дежурате у принчевој соби.
Зуб ми је сломљен. Куда ћу сада овакав?
Свирај оно што сам те учио.
Магарци подижу репове...
Јесен је.
Имамо дрва и мало рибе.
- Покупи маст! - Пси ће олизати. Опет киша...
Доне, купи ово за мач.
Знаш, сине, ко је то?
Ево... Подметни доле.
Јебо те тај магарац!
- Дабогда те твој магарац... - То је грех!
Певај, певај...
Сви назад! Или ћу вас исећи.
Свиђам ти се?
Здраво...
Као лабуд! Ујутру би било лепо!
Твоја је тамо!
Сада овде станују сиви! Храбри момци.
Частили ме сланином.
- Шта желиш? - Да те помиришем. - Будало!
Племенити доне, као знак мира!
Са светим лицем се не шали!
Стварно је риђокос.
Где иду монаси? Шта носе у врећама?
Загризи, загризи...
Видећеш шта је патња, Муга!
Престани да галамиш! Ишибаћу те код куће!
- Ово је трећа породица која одлази. - Умукни! - Већ трећа одлази.
- Хајде већ једном! - Узећу ово за пут.
- Задавићу те... - Све је то моје! Не пишајте у носиљци!
Стално пишају у носиљци.
Ко је то измислио?
Прича се да ће бити погром ноћас. Побиће паметне људе.
Старца су оставили.
Веома паметан човек у тој улици!
Покупи пилиће или ће их овај све појести.
- Господару... - Рјаба... Рјаба...
Вода, вода... Свети Мика се удавио у води.
Онај трговац дуваном је веома паметан човек.
Зар си се ужелео колере? Коме ја говорим о бактеријама?
- Грехови се не могу опрати водом. Молио сам се већ три пута! - Главу у буре, смрдљивче!
Не прскај!
Дајте воду!
- Шта ти је, будало? - Само рибе воле воду.
Дупла вечера?
- Шта ћеш овде? - Он је крив. Он је отворио...
Старац што тргује дуваном је веома паметан. Рекао је...
- Да ли је још неко видео? - Сви су видели. - Неко је куцао, он је отворио!
- Докажи! - Шта? Господару, продајте битангу!
- Значи, сиви долазе... - Тако је.
Сви на купање!
Сместа!
- Корњача... - Да.
Шта ће сав тај лом овде?
И ово?
- Нисам ја то смислио. - Седи. - Напољу пада киша.
Или немој да седнеш. Све је мокро.
- Киша. - Шта није у реду? - Седи!
Ухвати ме за уво.
Стисни га јако. Јаче!
Јаче, јаче!
Ако превише заболи, рећи ћу ти!
Брат ми је јуче дошао из касарне и видео мој пазух. Развикао се јер имам риђу длаку.
Онда ме је свукао и показао војницима да сам таква и доле.
Драо се како је и моја мајка риђа и да ће ме послати у Кулу радости. Брат је члан сивих.
То ми смета.
- Шта су ти урадили? - Нису ништа. Брат је покушао, али је био пијан и није могао.
Довели су једног паметног човека и тукли га целе ноћи. Вриштао је. Тата и ја смо плакали.
Склони се!
- Сисе су ти биле оволицне. А сада? - Одлази, смрдљивче!
Видим, а чини ми се да сам слепа.
Зашто носиш моје чизме?
Одвешћу те у луку и продати.
Стани!
Сагни се!
- Немој ме тући! Осакатићеш ме! - Не дери се, идиоте! Ево ти новчић.
Ко те туче? Никад те нисам ни прстом такао.
Ја бих.
Слушај само идиота како вришти. А ни прстом га нисам такао.
- Он је лукави идиот. - Шта ћеш ми учинити?
- Узми. - Лепо мирише.
Плакала сам.
Ово су ми војници урадили. Губи се!
- Ко је ставио ово овде и зашто? - Ја идем. - Где идеш?
- Накрала сам довољно. - Накрала?
Ако одеш...
Онда ће мој друг... Дон Реба...
Ја ћу бити потпуно сам.
Ако не рачунам тебе, лепотане!
За мене овде... Ни ја овде никога не волим. Свакога могу да сломим.
Никада ти нисам причао о кљовама?
Када бих могао да ти поклоним кљове, нико те не би повредио. Растргла би га на комаде.
Будало!
Дођи!
Дугме...
Одувек сам желела некога попут Светог Гарана.
Тако...
Дивно... дивно...
Ућути!
Моје кљове ће бити Гаранов унук у материци!
Сломила сам кључ!
Ево ти је.
- Гаран је пао, могао је да се повреди! Замало да повредиш сина! - Само ти лажи!
- Гаран је пао! - Доста са лажима! Мислиш да је то смешно? Иди напоље па се играј!
Ваша милости, неко је видео мушкарца у потоку. Удављен је.
Па шта?
Ово није за тебе.
- Видиш ли? - Не видим.
Као празник.
Он је поштен. Сви о њему тако мисле.
Слажем се.
Бароне, шта је с Вама?
Више не пијем. Само шмрчем.
- Бароне, јесте ли болесни или сте љути на мене? - Тешко ми је.
- Ови сиви су као стенице. - Глупости! Бароне... Шта је то?
Из нужника Светог Гаја!
Позивао сам комшије, пили смо.
- Дођи, пријатељу! - Не, бароне! Ја сам странац, не умем да играм.
Овај је млад. Дођи овамо!
Многе комшије су ми убијене. Сиви пси! О теби се прича да сечеш дупли оклоп?
То су само гласине. Не веруј глупостима, бароне.
Сонијанци су мали. Њихови оклопи су крти. Ствар је у оштрењу мача. Научићу Вас!
Ја сам први мач краљевства, а Ви сте бољи од мене.
Не знам где сам добио... Никада никога нисам убио!
Ни ти никога ниси убио! Где наћи Сонијанца? Имам оклоп баронесиног деде, веома дебео.
Све сам покушао. Чак и мачем за две руке. Онда је наишла баронеса.
Пакао!
- Сећање на тај дан ми је магловито. - Ствар је у оштрењу, бароне! Гледајте!
Ствар је једноставна, треба наћи средину.
Ти замахнеш зглобом, а ја томе додам замах из рамена и тежину тела. Овако!
Ово је замах. Пробај!
- Она мисли да сам иструлео од силне воде. - Ниси иструлео.
Шта је ово?
Нисам такав одавно видео.
Чему ова величина?
Ветар га је одувао. Смешно!
- Желиш ли чаршав, да се не окрвавиш? - Умукни! - Можеш ли да се бориш овим?
- Не, ово неће успети. Дебело је. - Све је у реду, успеће! Бароне, молим Вас!
Савијте зглоб, додајте раме и леђа. Чучањ, и видећете!
Племенити доне, ово је веома, веома скупа столица. И, такође, дедина!
- Сада је чиста. Две! - Ево, узми!
- Не може да је пресече. Нема шансе. - У почетку ми се учинило... - Заиста?
Одлази одатле!
Жао ми је, друже, дужност зове!
- Штета што баронеса ово није видела. - Сломићеш ми ребра, бароне! Ко су ови?
Сиви разбојници. Има их свуда, као бува.
Иди одавде, пивска мешино!
Лука је затворена, месо трули на бродовима. Не знам зашто.
Рећи ћу вам нешто страшно.
Доктор у краљевом дворцу није Будах. Он заиста ради у луци, у карантину.
Али није Будах.
- Риба воли млеко. - Не, доне, риба не воли млеко.
- Риба воли млеко. - Кажем, не воли! - Риба воли млеко.
Хајде да се договоримо да риба воли млеко.
Ја сам капетан Краљеве гарде.
Нема значаја шта Ваш барон, пивска мешина, прича. Имам посебну чету за њега.
Значи, одвешћете га у неку недођију где ће остати до краја света?
Је ли то све?
Риба воли млеко. Риба воли млеко. Риба воли млеко.
Да, воли. Риба воли млеко.
Смири се...
Где је Фика Риђокоси, касапин?
Иди, дечаче!
Ти си бог!
Ако сам ја бог...
Ако сам ја бог, зашто сам онда на твом списку за хапшење?
- Срам те било! - Ти си бог, прави бог!
Где је Фика Риђокоси?
Постоји душа, не постоји душа...
Узео сам комад шунке, рекао сам да је за тебе. Слушај: Немоћан и неспособан... Одлази!
Немоћан и неспособан неће знати где је срце чудовишта и да ли га оно има. Је ли то лоше?
Не, то је добро. Зашто си ти бољи? Зато што су ти дали кувара?
Купи ми буре вина.
И немој да ми прилазиш, да не завршиш у Кули радости. Или пре ње, јер си кукавица.
- Најбоље је да одеш из града. - Остаћу са својом мајком. - Боље иди!
Окретаћу... Окретаћу свој мач годину дана!
- Зауставићу... Зауставићу... - Бароне! Бароне... Склоните се!
Бароне, прекршили сте трећу заповест.
- Заиста? Какву заповест? - Не извлачи мач у кафани! - Већ је извучен.
Иди брзо кући!
Биће лоше ако ме баронеса сада види.
- Победа? - Да. - Напиши јој! Ја не могу, а она је тамо усамљена.
Есторијанско вино за све! И најбоље курве.
А мене нека служи... нека честита, старија жена.
Тешко ми је све ово.
Напиши тако да она то осети.
Арата!
Да, веома суров официр!
Врло, врло суров.
Нека нико не улази овамо!
Он ће нас потући.
Да, он је веома, веома суров официр.
- Хладно је. - Шта се ту може.
Шта радиш то? Ишчупаћу ти муда!
Шта радиш то?
Немој јако, повратићу!
- Зашто ниси дошао? - Принц је грицкао њене сисе.
Пустићеш ме да то урадим? А Румата ће да сврши.
Шта имаш ту?
Зашто да цветић вене у скровитој башти?
Његова жена је побегла. Глупача!
- Зашто ми задњица крвари? Већ други дан! - Племић мора да буде чист и да лепо мирише.
Спаваћу на тавану.
Мишеви...
Мишеви, мишеви...
Баш лепо миришу.
Срање.
И ово, такође.
Кунем се!
- Дон Румата од Есторије, ухапшен си! Предај своје мачеве! - Стварно? - Да.
Шта?
Не звижди!
Ваше мачеве!
- Узми шта хоћеш! - Румата може да исече дупли сонијански оклоп! - Оштро! - Мачеве!
- Зашто си се зацрвенео? - Дајте мачеве!
Познао сам га, украо ми је бунду! Ватри ми бунду и даћу ти мачеве. Важи?
- Дај бунду, дај... - Војници, копља!
Овде усмери, у груди. Тако...
Сада сви нишаните у врх мог носа!
Шта радиш то?
Држи ово!
Шта је сад?
Сеци!
- Ухватили сте и поручника у мрежу! - Ја сам поручник! Сместа ме пустите!
Ја сам поручник гарде! Ухватили сте ме у мрежу! Све ћу вас посећи! Где су мачеви?
Пажљиво, или ће побећи. А онда ће нас избичевати.
Безуби кретену, одсећи ћу ти јаја!
А ти, дебелогузи, можеш да ме повучеш за нешто!
Шта је доне, више ти није забавно?
Поручниче, ниси се узалуд упишао у гаће!
Ја сам поручник краљеве гарде.
У мрежи сам... случајно...
Спреми се за вожњу! Вози...
Овамо...
Ово је дон Румата. Наш стари и добро знани непријатељ.
Баш смрди.
Отровао је краља! Обесити га, шта друго?
Будала си ти, Кусис, и мртвац који хода.
Веома занимљива мисао!
То је све, господо!
Шта... Ја сам пуковник Кусис...
Херој!
Окујте га!
Кусиса под земљу!
Сада је то заиста све, господо! Шешир пун туге...
- Знаш шта је лоше? Ниси више поручник. - Немојте...
То не боли, не боли!
Дон Румата, шта то радите?
Шта?
Крпу! Доне, дај руку.
Војници...
Доста!
- Племенити дон Румата... - Усмрдело се.
Племенити дон Румата... А можда и није дон?
Мој трофеј.
- Можда није ни племенит? - Старче, јеси ли ти полудео?
Директно из Ирукана.
Ко је то?
Ти! Заправо последњи Румата Есторски, умро од неке болести.
Имао је осамдесет пет година, а умро је пре двадесет година.
- Унук му је риђокос. - Могуће.
Дакле, овако...
За мене је мало превише, али твоји папири говоре...
Румата, ти имаш сто пет година!
- Сто пет? - Њему је сто пет година!
Шта кажеш? Четрдесет, можда четрдесет пет. Ништа више од тога.
Витеже, дођи овамо!
- Шта је? - Једна легенда више или мање, у чему је разлика?
Ни у ком случају! Никада! Не у новој држави!
Никада!
Откуда ово ђубре на поду? Чистаче треба ишибати! Проклетство, пловка...
Дон Румата, најбољи мачевалац краљевства. 186 двобоја, а ни један леш. Само уши.
372 ува!
Здраво!
Уши заиста боле, верујте!
- Управо извађено из твоје задњице! - Дођи овамо!
Ако замахнеш мачем са десне стране, коса може да засмета, и онда...
Пусти ме! Зашто то радиш? То је страшно!
Знам одакле ти та борбена техника!
Нико не може да те надвлада!
Склони копље, старче!
То није људска техника!
Ти си будала. Покажи ми своје уши!
Уплашио си се!
Ја се не плашим никога, а ти се плашиш.
Помозите ми!
Понизна деца Реда су се искрцала прошле ноћу у арканарској луци. Њих 30 000!
Нема више уображених сивих!
Људи Арате Грбавог већ масовно висе по дрвећу.
Дозволите да се представим: Заступник Реда. Господар обале и острва итд. Како звучи?
Сјајно.
- Шта? - Господарева чизма. - Не можеш чак ни да замислиш...
...на ивици каквог амбиса се налазиш!
Гледај!
- То је чизма. - Смрди ли?
Треба схватити да је то обична ситница.
Сваке ноћи теби долази човек већ седам година!
Звао си и чаробњака да те спаси од њега, али то је немогуће!
- То је лаж... - Умоташ главу у крзна, али схвати да је то јерес!
- Човек отвори очи и гледа у тебе, је ли тако? - Глупост... - Је ли тако? - Глупост!
Дакле, човек отвори очи...
- Да? - Да. - И каже... - Каже: Не можеш да се сакријеш!
И ти вриштиш тако гласно да се твоја стара домаћица упишки у гаће. Је ли тако?
Тај човек, са очима...
То сам ја. Ја!
Иди одавде!
Потребан је већи лавор!
Мамуза на чизмама је искривљена.
Можда сте стварно изашли из амбиса. Можда сте стварно божји син.
Имам и ја брига. Тамо је миш.
- Иди. - Тамо је миш. - Шта?
- И овде, такође. - Лепо...
Не могу ово више да издржим. Глава ће ми пући. Одлази!
- Пашћу у јерес! - Миш је мокар и, такође, уплашен.
- Ја сам човек широких схватања. Могу бити. - Па буди!
Буди! Али прво научи да се склониш са мог пута.
Рекао сам да идете одавде. Оставите ме на миру!
Послушајте!
Дај ми то.
Лепа, велика клизма, дон Реба!
Извините... Највиши орден Реда, за Вас!
- Узмите. - У реду. - То је све што могу да учиним. И узмите свог Будаха.
- Иди и ти, такође. - И ја? - Наравно.
Свакако.
Три фунте ђубрета!
Објасните ми да могу да заспим, шта ће Вам ти бедни људи који су лоши за сваку државу?
Што читају књиге?
Схваташ ли да то што са тобом причам...
Још не значи и да разговарамо.
Зашто си им дао покварену храну?
Доне... Ваше величанство...
Риба је добра...
Само те мушице...
Били су то чланови Реда. Скромни људи.
Двеста година раније, Ред је основао Земљу иза залива. Нажалост, дошла је куга.
Преживели су животарили негде на југу, иза планина.
Али, опоравили су се. И сада су овде, немилосрдни као бразилски мрави.
Размишљао је Румата, да макар Мугу пошаље тамо. Али никада није то учинио.
- Имаш много ствари. - Узми ово, али обриши прво руке!
Неваљалче!
Доне, хоћеш мало млека?
Гуре, ти си био најпаметнији.
Одлази!
У реду...
Нема више точка. Шта кажеш?
Губи се!
Јеси ли нормалан?
Лепо.
- Као јесење лишће... - Приличну гужву на губилишту је направило твоје јесење лишће.
Да! Чизме... Кожа је похабана.
Ако им искљују очи, у чему је разлика?
Ветар све време завија.
Лепо место. Створено за то да неки песник виси овде.
Доне... Одмах сам те препознао!
Означен сам као монах, али ја припадам Вама.
Не љути се, доне. Узми кромпир.
- Зар ти ниси чуо колико сам ушију одсекао? - Јесам, чуо сам. - То је болно.
Дај ми тај кишобранчић.
Уши, уши... То је баш смешно.
Ово уво је погодно.
- Ослободићу те! - Ослободићеш га? - Ослободи ме! Ослободи!
То је погрешно. Немој то да радиш.
Затвори.
Окован је овако од треће године.
Зашто? Зашто?
Ако га ослободиш, умреће.
Видиш?
Ја ћу те...
Стани, кажем!
Шта је у торбама?
Реци да си пао. Немој рећи да си такав рођен. Пао си, запамти! Запамти, пао си!
Узми.
Ништа не скривај. Окриви риђокосе.
Не расправљај се ни са ким. Слушаш ли ти мене?
Мислиш да си ти једини?
Запамти ово! Писмен човек није непријатељ. Непријатељ је писмен човек који сумња.
Запамти!
У име Реда!
У своје име...
Убићеш га, доне!
У име Реда...
И у своје име.
Шта је?
Изволите, господо! Дошли сте код нас као гости...
Брже, брже!
Убијамо курве.
Ово јој рашири ноге, а ово је повуче на доле.
Искида је на комаде.
Девојка не стигне ни да се закашље.
Ред!
Много је истекло из ње.
Са мамузама.
Племенити доне!
Зашто си ставио руке на ту ствар?
Може их искидати...
Ви баш уживате у овоме? Почешај ми лице!
- Шта? - Шта? - Шта? - Губи се одавде!
Некада мисао уђе у главу и не можеш је више истерати. Треба убити дон Ребу!
Убити га и не размишљати шта ће бити после.
Шта се овде дешава?
Не би разумео, Румата!
Где ти је мач? Јеси ли га предао?
Разумем.
- Овај жбун се лепо расцветао. То је знак! - Дон Реба се као дете овде санкао на лопати.
Видиш колико још много слободе може да се удахне у Арканару.
А и вино је појефтинило!
- Склони то! - Румата, ставили су со на прут!
- Удахни... - Зашто со? Због чега? - Удахни у новом, слободном Арканару!
Узми
Ево, гурни ово у задњицу. Своју!
И потруди се да џелат то примети.
- У реду је, у реду... - Док не умрем, Румата!
- Скините шешир! - Барони Кеу су увек имали привилегије.
Ред не признаје никакве привилегије.
- Седам тешких удараца батином. - Зашто тешких? - Због одсуства ентузијазма.
- Дај ми Будаха. - Ја ћу то урадити. Ово је твој лек.
- Добро. Заборавио си за уши? - Да...
Остави то мени, иначе ће све покрасти.
- Нема потребе. - Задњице донова личе на жабе!
Личе на твоју њушку!
Уради то!
- Доне, платићу ти за јаја. - Иди дођавола! Бароне, то сам ја. Нашао сам Вас...
Ко Вас је тако...
...удесио?
Дворанин мора бити чист и миришљав. Зар није тако?
- Шта је? Шта није у реду, бароне? - Нос... Затворен је.
Тако ми је драго што сам Вас нашао.
Када сте ухапшени, дошли су по мене. Било је хиљаду црних. Савладао сам их, али...
- Боже мој... - Онда су натерали краву на мене...
- Пази на ногу, бароне! - Гурнућу врата ногом...
Како ће се њихове бедне лобање ломити под нашим баронским мачевима!
У напад, барони!
Овде је Будах, а не Рудах. Жив је. Једе због пута.
Изгледа добро, чак су му и зуби читави.
Јеси ли ти Будах из Ирукана?
Бароне, ово је Будах.
- Ја бих га вратио унутра. - Зашто? Бароне!
- Прво, зато што се зове као пас. Друго... друго... - Шта друго, бароне?
- Друго... - Шта?
Све ово сам направио својим рукама, до последњег комадића. То је сав мој живот!
Сада идем да радим.
У пакао с тобом!
Бароне, треба ми помоћ.
Бароне, више у лево...
Приступи војницима, синко!
Не гледај...
Племенити доне, дозволите да их лично ишибамо!
Бароне, узми ствари!
- Ово је божанска ватра! - Лапрдаш глупости!
Смрдљиво копиле...
Чекај мало...
Племенити пријатељу, јесу ли моје ноге заиста мршаве и беле?
Дивне, дивне ноге.
Зашто ме њушкаш?
- Нешто сам се замислио. - Моје чело је читаво.
Знаш, ја сам барон! А ти само паметан човек. Када научим да читам, постаћу и ја паметан.
А ти барон нећеш постати никада!
Ако озебеш, биће проблема.
Извини, Баувау.
Пријатељу, дај му новац. Много!
- Још нисам залечио ребра. - Бићу нежан... - Затвориће капију. Онда смо мртви.
- Морамо назад. - Како је затворе тако ће је и отворити. - Молим те... Немој, Бароне!
Шта ћемо ако се прехладиш?
Упознај ме са тим поручником кога толико брине моје здравље. Јеси ли разумео? Иди!
Као ћуран...
Купи једно око. Сија на светлу.
- Добио сам нож на поклон. - На поклон? Узгред, видео сам твоју Багу недавно.
Где су проклети стрелци? Једу репу?
- Не мрдај! - Све ће вас збрисати!
Ово је баш весело!
Мач! Мач у руке!
Где су стрелци?
Бароне, ти нећеш научити да читаш.
Како да те научим, Баувау? Не могу то. Нема шансе!
Барона Пампу дел Бао од Арканара није осудио Велики краљевски суд.
Није отрован отровом планинских пчела, нити је погубљен на тргу.
Једноставно је избоден са десетак стрела и бачен на ђубриште.
Трула репа и покварени купус, бачени су преко њега.
Ускоро ће сиромаси скинути са њега све што се може.
Пусти ме. Он намерно јако вуче конопац!
- Где смо стали, Будах? - Пусти ме! - Не можемо тако разговарати.
Ја питам, а ти одговараш. А питам те: Ако би ти био бог, шта би урадио?
- Учинио бих да немам проблема са мокрењем. - Такав разговор нас не води ничему.
Пишај, пишај, хајде, хајде... После ћемо разговарати.
Не могу...
Главна ствар је да не размишљаш о томе. Опусти се.
И ударац каткад добро делује. Који би савет дао богу, ако те, рецимо, пита?
- Упишао је конопац... - То није јерес, зар не?
Рекао бих: Творче...
Зашто пишаш по мојим чизмама?
Ви сте дошли и ми одлазимо.
Неко је горе убио два роба. Нисмо ми.
Ми смо официри Реда.
Идемо на спавање.
Ово је онај паметни?
- Пиша још увек. - Нека га.
Рекао бих: Творче, дај људима све оно што им је потребно.
Не, то не би било добро.
Коначно, хвала богу! Не би било добро, јер би онда јаки све узели слабима.
- Зашто ми дајеш празну флашу? - Рекао бих: Казни јаке!
И то тако окрутно, да се уздрже од отимања.
Чим јаки буду окрутно кажњени, њихова места ће заузети јачи од слабих.
Ти то добро знаш. Изгледа да си будала, Будах!
Губи се одавде! Шта ћеш ми?
Зашто вичеш на мене?
Одлази!
Мало те испрскам...
Испрскам те мало овим, и лица више нема!
Рекао бих: Творче, ако постојиш одувај нас као прашину!
- Или нас пусти да иструнемо овакви. Све нас уништи. - Баш све! - Све! - Узми ово.
Уништити је лако.
Вашљиве, болесне, чак и децу.
Моје срце је пуно жалости.
Не могу то да урадим.
У реду је...
Хајдемо кући.
Пљушти, пљушти...
Било је много сивих. Овај што је погођен, носио је твоју кошуљу. Била му је превелика.
Ставили су му омчу око врата и задавили га. Онда су дошли црни и побили сиве.
- Један црни ми је дао ово. Видиш? - Зашто? - Не дирај! Не дирај...
Дали су ми ову таблицу. Рекли су да дођем сутра у Кулу радости.
- Зашто си то узела? - Они су ми дали!
И рекли су сутра... Да дођем сутра.
Дај ми то! Не дирај! Врати ми!
Седео је тамо. Све краставце је уговнао.
Цело буре, већ киселих!
Смрди...
- Господару, некада сам имао коња, а сада само овај оковратник. - Баци га.
Сви напоље! Хоћу да оперем задњицу.
Дошао је. Лежи тамо.
Туга...
Зар ниси обешен?
- Како бих дошао да јесам? - Стварно, Арата, како си дошао када си обешен?
Арату Грбавог, као и све богаље, Гаран воли. Он све види.
Моји момци су поверовали једној девици.
Старој курви...
- Дон сељака! - Узми одозго!
Не умеш да правиш кобасице... Онда су поверовали монасима.
Сада висе обешени за јаја, по гранама дрвећа.
Скоро сам заборавио да си бог!
То не ваља.
Вода је хладна.
Загрејте воду!
- Једном сам био обешен на броду. - Ухватио сам пиле...
Али, успео сам на време да скочим.
Био је ту и један капетан.
Љубазан.
Дођи, анђеле!
Не гледај!
Хајде...
И једно ти је много.
- Одавно сам схватио да је бог умро. - Мислиш?
Повукао је велики терет, као коњ. Онда је почео да кашље... и умро је.
Другачије не може.
Не може.
Богу је тешко.
Видео сам данас да кашљеш.
То су осе.
Осе.
Шала!
Имам лоше вести. Даћеш нам данас своја кола и одела.
И ујутру ћемо бити на власти!
- Иначе... - Иначе шта?
Иначе...
Имаш мекан стомак и пупак.
Ако га боцнем, биће крај.
- Неко куца. - Мој пупак...
У реду...
- Неће бити тако просто. - Хоће. Врло просто. Птица...
- То је знак, добитак. - Одлетећеш своме оцу! - Свако ће, једнога дана. Као птица.
Иди сада, иди!
Имамо ли довољно воде? Нека се неко ухвати за ово. Арата!
Тако се то ради, краво!
Остави прстен!
Дај! Не то!
Не желим да те убијем.
Стварно?
Сам то не би могао.
Чудно си обучен.
- Како је било на путу? - Добро.
Не желим да теби дам трон. То је истина.
Заиста истина.
Заиста.
Ја бих спалио све, златне и сиве и црне, дванаест генерација уназад!
У томе си добар!
Он би то умео.
Умео би! А земљу би разделио својима. Тачно?
Ко је то дошао? Онај паметњаковић... Знам га добро, он је будала.
Сипај још воде.
Сипај, сипај...
Људска кожа има много рупица преко којих се, такође, дише.
Ако би се човек залио катраном, умро би!
Поклон за тебе. То је све. Буди добар, Арата! Без овога те неће пустити из града.
Реци ми...
Реци ми, Арата... Разделиш земљу својима...
А коме је потребна земља без робова?
Реци ми ти, коме треба земља без робова?
Настаће нови робови. Нова губилишта.
Нови златни. Нови црни. Све ће почети поново.
И појавиће се нови Арата. А бог неће моћи да уради ништа.
- Тужно. - Никада то не бих допустио, гњидо!
Полако, полако...
Ништа не би могао да урадиш. Допустио би, као што су и други допуштали и увек ће допуштати.
- Хиљадама година. - Шта онда да се ради?
Исто што и увек.
Један, два...
Ти си једна риђокоса битанга!
Муга...
Упознај га са трговцем дуваном.
Лепо ће се дружити.
Протерајте га штаповима кроз двориште.
Доне!
У реду је.
- И шта ће бити са мном? - Остаћеш у песмама.
И то је све?
То уопште није мало. Веруј ми!
Гуско! Дођи...
Господару... Црни траже девојку са таблицом.
Знала сам.
Хајде да одсечемо неко уво.
Престани да сметаш. Пусти ме да једем.
Рука ме боли.
Хоћеш?
Губи се, старче!
Поћи ћеш са мном и потврдићеш да је дечак у мом стомаку Гаранов унук.
- Стварно? Већ? Нећу да идем без панталона. - Ићи ћеш! - Мокре су.
Осамнаест генерација племства. Краљевска крв. А немам панталоне!
Нећу да идем без њих. Дајте ми суве панталоне и ићи ћу у рат. Хоћу сребрне.
- Имаш само масне и изгореле! - Као петао...
Ако нећеш да идеш, не мораш! Твору!
Добро...
Отераћу их у залив, нека потопе своје гузице. Обећавам.
Штета што ниси познавала барона Пампу.
Заборави, заборави... кажем!
Могла би бар да средиш мало кућу.
- Јеси ли нашла? - Не.
Да! Те, те...
Будало!
Корњача је јела мишеве у панталонама. Нашла сам пар. И корњача, такође.
- Врпце... - Какве врпце?
Поменуо си некакве врпце?
Дакле, глупачо, јеси ли нашла моје мачеве?
Крв је лепљива.
Добро... Добро...
Господе... Ако постојиш, заустави ме!
Одлазите! Одлазите! Бог је одлучио да вас све побије!
- Нека нам преда своје мачеве. - Будале, шта тражите ту? Овамо!
Чувајте Ариму!
Видиш? Он једе мајмуне.
Арима...
Ја сам Арима.
То није проблем.
Види, види... Вреди прилично.
- Нисам ја! - Сви ће бити кажњени. - Неки монах је донео. Они су као деца.
Стајао је ту и звао, видео сам. Није видео на једно око.
- Грбави монах. Он је то донео. - Нађите га, да вас не ишибам!
Ја сам очи Реда. То ми је посао!
Био је то веома чудан монах!
Да ли је ово крв? Смрди.
- Шта је? - Творац нам је дао бол. И ја сам ишао на универзитет. Зовем се Арима.
Ја сам очи Реда.
Руке су ми клизаве.
Клизаве...
Све ћу вас убити!
И тебе ћу убити, студенту!
Тако...
Јерес!
- Јерес! - Склони то! - Јерес! Јерес!
- Склони ми се с пута! - Шта кажеш?
Ја нисам украо ништа!
Нисам украо!
Шешир пун туге!
Од Реда се не краде.
Важи за све!
Господе...
Буди са мном!
Нисам ја...
Нису сви изабрани! Бар ја нисам.
Мука ми је, само... зашто? Ево Вам поклон!
Нешто из суда. Судски позив.
- За Кулу радости. Није смешно, ево и теби. - Шта сам урадио? Нисам излазио из куће.
Гледај! Ово је смрт, а ово живот. Живот... и још један живот!
Ето, то је судбина. Киун из те и те улице, за клеветање Реда.
То је озбиљно, не пише му се добро. Али ја...
Све их можеш помиловати, доне.
Зашто не поклоните мени, глупом дону, још двеста уличних богаља?
Знају да буду веома занимљиви.
Теби је свеједно кога ћеш спалити.
Зар није тако, студенту?
Господару, стани...
Спусти га!
- Има ли неко воду? - У вис!
- Ребра... Обухвати ниже! - Други ланац!
Окрени га да искапље!
Студент...
Немоћан и неспособан, неће знати где је срце чудовишта...
И да ли га уопште има.
Доне, изгледа да сам ослепео.
Официр...
Блато...
Овде је увек било овако.
Доста! Како можеш...
Пусти ме!
Клизаво је...
Здраво!
- Можда све, можда ништа... - Поквасићеш панталоне! Показаћу ти нешто.
- Опет? - Добро, није важно.
Јаје...
Мушице, мушице...
- Погледај! - То је Арата Грбави.
Дакле, једнооки... Трулиш?
- Зашто ниси поштедео девојку? - Ово је... - То је крава!
- Стрела је обележена. - Будало, вепар је!
- Вепар... - Крава! - Вепар, вепар...
Ишчупаћу ти... Вепар је!
Остави га! Довољно се намучио.
Арата је убио девојку.
Знак на стрели је исти.
Хтео је да окрене Румату против црних.
Уместо тога, будала га је окренула против себе.
Још једно јаје.
Изазивам вас! Изазивам!
Вештице!
Бућкај, бућкај...
Новац, Кондоре!
Ја сам га видео!
- Кондоре, тамо нешто сија! - Где?
- Нећу да летим на Земљу с вама. - Није новац...
Нећу на Земљу.
То је глупо, Пашка, биће ти жао.
Овде ће бити добро.
Свашта сам овде научио.
Ако кажеш не, онда не.
Уосталом, ти знаш најбоље.
Знаш шта, стари јарче...
Ово није мој, већ твој посао.
Ти си теоретичар. Шта заправо тражиш овде?
Говно птице сју! Сви сте ви зрели за лудницу на Земљи! А можда и за затвор!
- Ти си лопов! - Можда сви имате тумор на мозгу!
Ти си говно птице сју! Говно говна птице сју!
- Запамти, отићи ћеш у лудницу! - Има змија тамо!
Ево... Узми ово!
Он је лопов, а ти бацаш рукавицу.
Пашка, ми смо се често свађали.
Бог, такође, може да се умори.
Проклети практичари!
Идите одавде! Хоћу да спавам. Идите!
У реду...
Кажу...
Кажу да пишеш књиге, али немаш идеје. Ево једне.
Тамо где сиви славе, увек...
Сачекај!
Тамо где сиви славе, увек на крају дођу црни.
Другачије не може, запамти то. А сада идите. Идите, идите!
Слушај, ако будеш писао о мени, а вероватно хоћеш, онда напиши...
Бити бог је...
...тешко.
Хоћу да спавам...
Боже, пљуни на мене да се не разболим! Не волим да будем болестан, пљуни ме!
И у моју шаку! Да однесем брату.
- Пусти ме, наказо! - Не смеш да узнемираваш бога!
- Бићемо кажњени... - Дете сигурно не говори узалуд.
- Није ме погледао. Зашто ме није погледао? - Умукни! - Нека ме погледа!
Престани да трчкараш! Стално трчкарају око куле и вриште! Један није хтео да лети.
Јачи од медведа...
Дон Леонардо и дон Фостјак.
Убили су један другог. Ето...
Зашто?
Битанге...
То је дон Леонардо.
- Они су увек пили пуне чаше на искап. - Па шта? - Ништа.
Муга, шта прича твој трговац дуваном? Где је он?
Отишао је од куће и није се вратио. Дешава се.
Можеш ли га наћи? Рекао сам ти да скинеш те окове! Зашто ниси?
Одмах ћу скинути...
Јеси ли луд?
И ја сам једном отишао од куће, као он... и нисам се вратио.
Склоните се, племенити!
Склоните се, или ће Вам точак прећи преко ноге!
Заборавили сте столицу, будале!
Свиђа ли ти се ова музика?
Не знам.
Мене од ње боли стомак. Стварно.
Српски титл: тплц
Преузето са www.титлови.ком