www.subtitrari-noi.ro
Traducerea şi adaptarea: Azael - Subtitrari-Noi Team
A fost o dată ca niciodată...
O fată pe nume Ella.
Ea nu vedea întotdeauna lumea aşa cum era, ci cum putea fi.
Cu puţină magie.
Draga mea!
Pentru părinţii ei, era o prinţesă.
Într-adevăr, nu avea titluri, nici coroană, nici castel.
Dar era regina propriului ei regat,
care se întindea de la casa până la luminişul de la marginea pădurii,
unde oamenii ei au trăit generaţii întregi.
Cu domnul Gâscă... Şi toată familia animalelor.
Bună ziua! Ce crezi că faci acolo?
Lasă-i şi pe cei mici să mănânce!
Doar nu vrei să te doară stomacul.
Gus, eşti un şoricel foarte neastâmpărat!
Nu-i aşa, Jaq?
Nu trebuie să-i mănânci fructele gâştei!
- Nu-i aşa, mămică? - Tot mai crezi că te pot înţelege?
- Nu este aşa? - Sigur că da.
Cred că animalele ne ascultă şi ne vorbesc, dacă dorim să le ascultăm.
- Aşa învăţăm să avem grijă de ele. - Şi de noi cine are grijă?
Naşele noastre, zânele, desigur.
- Şi în ele crezi? - Eu cred în orice.
Atunci şi eu cred în orice!
Tatăl ei era negustorul ce mergea peste hotare
şi-i aducea tribut din toate ţinuturile supuşilor ei.
Ella!
Unde sunt fetele mele frumoase?
Unde e fiica mea?
Ella îi ducea dorul teribil când era plecat,
dar ştia că întotdeauna avea să se întoarcă.
Tată, bine ai venit acasă!
Ai mai crescut!
Ce-a fost asta?
Asta...
Am găsit-o agăţată de un copac.
S-ar putea să găseşti ceva înăuntru.
E foarte drăguţ!
În franceză, se spune "papillon".
- Papillon! - Foarte bine!
Doriţi să dansaţi cu mine, domnişoară?
- Vă rog! - Mulţumesc!
Îmi stai pe picioare!
Începem?
Este un fluture!
Totul era aşa cum trebuia să fie.
Erau o familie fericită şi mulţumită de viaţa lor.
Se iubeau foarte mult.
Când voi fi rege, tu vei fi regina mea.
Levănţică verde, levănţică albastră,
Trebuie să mă iubeşti, Fiindcă eu te iubesc.
Dar tristeţea poate apărea în orice regat, oricât de fericit ar fi.
Şi aşa a intrat în casa Ellei.
Vino...
Ella... Draga mea!
Vreau să-ţi împărtăşesc un secret.
Un mare secret, care te va ajuta să treci prin toate testele vieţii.
Trebuie să ţii minte ce îţi voi spune.
Fii curajoasă şi blândă.
Ai mai multă blândeţe într-un deget decât au alţii în tot trupul.
Iar blândeţea are putere!
Mai multă putere decât crezi.
- Şi e cu adevărat magică. - Magică?
Fii curajoasă şi blândă, draga mea.
- Îmi promiţi că aşa vei fi? - Promit!
Bravo...
Trebuie să te părăsesc foarte curând, draga mea.
Te rog, iartă-mă!
Bineînţeles că te iert!
Timpul a trecut, iar durerea a devenit amintire.
În adâncul inimii, Ella era neschimbată.
Fiindcă îşi amintea promisiunea făcută mamei sale.
"Fii curajoasă şi blândă."
În schimb, tatăl ei nu era deloc acelaşi.
Dar spera la vremuri mai bune.
"Apoi am ajuns acasă, unde am cântat îmbucurător cu soţia mea."
"Nu ştiu să fi existat un bărbat mai fericit ca mine."
Şi aşa se termină povestea de azi.
Iubesc finalurile fericite! Tu ce părere ai?
Sunt favoritele mele.
- Aşa şi trebuie să fie. - Ella...
Am ajuns la o concluzie...
Poate ar trebui să începem un nou capitol.
Într-adevăr, tată.
Îţi aminteşti că la un moment dat, în călătoriile mele,
l-am cunoscut pe domnul Francis Tremaine.
Da... Liderul Alianţei Negustorilor, nu-i aşa?
A fost. A murit, sărmanul.
Văduva lui...
E o femeie onorabilă!
Singură... Deşi e încă în floarea vârstei.
Eşti îngrijorat, nu ştii cum să-mi spui,
dar nu ai de ce să-ţi face griji.
- Dacă te va face fericit... - Da!
Voi fi fericit!
Crezi că mi s-a îngăduit o ultimă şansă?
Până acum, nu credeam că voi mai avea asemenea gânduri!
Sigur că îţi este îngăduit, tată!
Îţi va fi mamă vitregă şi vei avea două surori adorabile
cu care să-ţi petreci timpul.
Fii curajoasă şi blândă!
Bun venit, domniţelor! Bine aţi venit!
- Eşti foarte drăguţă. - Sunt foarte bucuroasă să vă cunosc.
- Ai un păr foarte frumos! - Mulţumesc!
- Ar trebui să-ţi faci o coafură. - Sigur...
- Doriţi să vă prezint casa? - Ce a spus?
Vrea să ne prezinte ferma pe care o numeşte ea casă.
Ţineţi animale şi înăuntru?
Cât de încântător. Cu adevărat mirific.
Lucifer...
Viitoarea mamă vitregă era o femeie tăioasă şi rafinată.
Cunoştea şi ea durerea, dar o suporta cu un deosebit fler.
Nu mi-ai spus că fiica ta e atât de frumoasă!
Seamănă cu...
Seamănă cu mama ei.
Într-adevăr.
De cât timp a locuit aici familia ta?
De peste două sute de ani.
Nu s-a gândit nimeni să redecoreze în tot acest timp?
Anastasia... Linişte.
Nu vrei să pari necinstită.
Mama vitregă a Ellei, fiind o doamnă cu un spirit aprins,
a început să readucă viaţa şi râsetele în casă.
Ia te uită cine petrece aici!
Jaq, Teddy, Matilda... Şi Gus Gus cel lacom.
Şi tu ce crezi că faci, Lucifer?
Jacqueline e oaspetele meu şi nu ai voie să mănânci oaspeţii.
Fugi, ai destulă mâncare care să te mulţumească.
Doamnele trebuie să se ajute între ele.
Pierzi petrecerea.
Am foarte multe chestii de rezolvat.
Şi o să plec mâine dimineaţă.
Dar abia te-ai întors din ultima călătorie.
- Chiar trebuie să pleci? - Doar pentru câteva luni, draga mea.
Ce ai vrea să îţi aduc de peste hotare?
Surorile tale vitrege, mi-au cerut...
Umbrele de soar şi dantelă.
Tu ce vrei?
Adu-mi primul ram care-ţi atinge umărul în această călătorie.
E o cerere inedită.
Va trebui să-l iei cu tine pe drum şi să te gândeşti la mine când îl vezi.
Iar când îl vei aduce înapoi, voi şti că te-ai întors.
Asta vreau cu adevărat.
Să te întorci.
Orice ar fi!
Mă voi întoarce.
Cât voi fi plecat, vreau să fii bună cu mama ta vitregă
şi cu surorile, chiar dacă vor fi dificile.
- Îţi promit! - Mulţumesc!
Întotdeauna voi lăsa o parte din mine în urmă, Ella.
Să nu uiţi asta.
Şi mama ta e aici, chiar dacă nu o poţi vedea.
Ea e inima acestei case.
De-asta trebuie să preţuim mereu această casă, pentru ea.
Îmi e dor de ea.
Ţie îţi este dor de ea?
Tare dor.
- Aminteşte-ţi de dantelă! - Şi de umbrele!
E pentru tenul meu! Ten înseamnă piele, în caz că nu ştii!
La revedere!
La revedere, Ella!
- Te iubesc! - Şi eu pe tine!
Ella, draga mea.
Haide, nu te întrista.
- Da, mamă vitregă. - Nu-i nevoie să-mi spui aşa.
Poţi să-mi spui doamnă.
Anastasia şi Drisella au împărţit întotdeauna o cameră.
Sunt fete foarte afectuase.
Ţi-ar plăcea, nu-i aşa? Uneori, îmi vine să-ţi scot ochii!
Cred că se simt puţin restricţionate în camera pe care o au.
Dormitorul meu e cel mai mare, după cel pe care-l împarţi cu tata.
Poate vor dori să-l împartă.
Ce idee minunată!
Eşti o fată foarte bună!
- Eu o să dorm... - În pod!
Chiar aşa.
- În pod? - Da, numai temporar.
Până voi redecora toate camerele din casă.
Podul e foarte aerisit şi nu vei mai auzi toate bârfele şi zgomotele.
Ţi-ar fi şi mai bine dacă ai lua toate vechiturile astea cu tine,
ca să îţi ţină de urât.
Ei bine... Măcar aici e linişte.
Bună, Gus Gus!
Haide, Gus Gus, ştiu că poţi!
Deci, aici vă adăpostiţi voi.
Se pare că va fi şi refugiul meu.
În regulă!
- Ce ţărancă! - Asta e ultima picătură!
Nu pot să cred că vorbeşte singură!
Cât de plăcut!
Fără pisici.
Şi fără surori vitrege.
- Avem o soră retardată! - Eu am două asemenea surori.
- Te-am auzit! - Cu cine vorbea?
E nebună!
- Bună dimineaţa. - Bună dimineaţa, domnişoară Ella!
Bună dimineaţa, Tom!
Bună dimineaţa.
Te superi dacă iau... Ce ou frumos! Bravo!
Mulţumesc!
- Bună dimineaţa! - Neaţa!
- Mulţumesc, domnişoară Ella. - Cu plăcere!
Ella!
Dimineţile nu erau pe placul surorilor vitrege.
Şi nu erau pricepute la păstratul curăţeniei.
De fapt, nu prea erau pricepute la nimic.
Taci, te rog.
Ella îşi găsea alinarea în scrisorile primite de la tatăl său.
Erau rare, primindu-le la săptămâni sau chiar luni distanţă între ele,
dar îi aduceau gândurile lui din ţinuturi îndepărtate.
A venit poşta!
Până când, într-o după-amiază...
Fermierule Jon?
Domnişoară Ella...
Tatăl dumneavoastră...
S-a îmbolnăvit pe drum.
Apoi şi-a pierdut cunoştinţa...
Şi nu mai este.
Spre sfârşit, a vorbit numai despre dumneata.
Şi despre mama dvs.
M-a rugat să vă aduc asta.
Cum rămâne cu dantela mea?
Şi umbrela mea!
Nu vă daţi seama? Nu asta contează!
Suntem ruinate!
Cum o să trăim?
Vă mulţumesc.
Cred că v-a fost foarte greu să faceţi asta.
Într-adevăr, cum aveau să trăiască? S-au luat măsuri financiare.
Mama vitregă a dat afară toţi servitorii.
Mama şi surorile vitrege au tratat-o rău tot timpul.
Odată cu trecerea timpului, o considerau mai puţin soră
şi mai mult slujitoare.
Şi aşa, Ella a rămas cu toată munca.
Era un lucru bun pentru ea, fiindcă o făcea să uite de durere.
Sau aşa îi spunea mama vitregă.
Alături de cele două fiice ale sale,
îi ofereau Ellei cu satisfacţie
din ce în ce mai multă muncă.
Totuşi, împărţeau cu ea mâncarea de la masă.
Mai bine zis, resturile de la masa lor.
Nu avea cine ştie ce prieteni.
Adică, prietenii ei erau foarte mici.
Aici eraţi!
Aţi venit să mâncaţi cu mine?
Dar pe cei care-i avea, îi trata cu inima şi cu mâinile deschise.
E masa voastră.
Uneori, la finalul zilei, în pod era prea frig pentru a putea dormi acolo.
Aşa că, se aşeză lângă tăciunii aproape stinşi ai şemineului
pentru a se încălzi.
Credeam că e gata micul dejun.
Este gata, doamnă. Eu doar întreţin focul.
În viitor, se poate să-ţi fie frig după ce termini?
Cum doriţi.
Ella, ce ai pe faţă?
Doamnă...?
E cenuşă, din şemineu.
- Du-te şi curăţă-te! - Ne vei scutura cenuşă în ceai!
I-am găsit un nume nou!
- Cenuşia! - Sună cam murdar.
Ella cea murdară!
Cenuşăreasa! Aşa îţi vom spune!
Fetelor, sunteţi aşa deştepte!
Asta pentru cine e?
Se pare că am uitat de cineva.
Acolo stau eu.
Mi se pare că ţi-am cere prea mult, să pregăteşti şi să ne serveşti
micul dejun, după care să rămâi şi la masă cu noi.
Nu ai prefera să mănânci când termini toată treaba, Ella?
Sau mai bine zis, Cenuşăreaso.
Cenuşăreasa.
Numele poartă putere.
Sunt la fel ca vrăjile.
Şi dintr-o dată, i s-a părut că mama şi surorile vitrege
chiar o transformaseră într-o fiinţă de trudă, o fiinţă cenuşie.
Fugi! Repede, prietenul meu, altfel te vor prinde!
Poate că a fost mai bine că avea surori crude.
Fiindcă dacă n-ar fi fugit în pădure, nu l-ar fi cunoscut pe prinţ.
Domnişoară!
Domnişoară, aşteptaţi!
Sunteţi bine?
Eu sunt bine, dar pe el l-aţi speriat de moarte!
- Pe cine am speriat? - Pe cerb!
De ce îl urmăriţi aşa, v-a făcut vreodată ceva?
Vă mărturisesc, nu l-am mai întâlnit până acum.
- Vă este prieten? - E o cunoştinţă.
Fiindcă tocmai ne-am cunoscut.
L-am privit în ochi şi...
După ce m-a privit şi el, mi-am dat seama că mai are mult de trăit.
Domnişoară, cum vi se spune?
Nu contează cum mi se spune.
Nu ar trebui să fiţi în adâncul pădurii singură.
Nu sunt singură, sunt cu dvs.
Domnule...? Dumneavoastră cum vi se spune?
Nu ştii cine sunt?
Pardon, voiam să spun că mi se zice Kit,
cel puţin aşa îmi zice tata, când se simte bine.
Şi...
- Unde locuiţi, domnule Kit? - La palat.
- Tata mă învaţă meseria lui. - Eşti ucenic?
Într-un fel...
E un lucru foarte bun. Se poartă bine cu dvs?
Cred că se poartă mai bine decât merit, sincer să fiu.
Cu dvs cum se poartă?
Se poartă aşa cum le îngăduie firea.
Îmi pare rău.
Nu e vina ta.
Nici vina ta nu e, aşa-i?
Nu e chiar atât de rău. Altora le este mai greu, sunt sigură.
Trebuie doar... Să ai curaj şi blândeţe.
- Sunteţi de acord? - Da.
Aveţi dreptate.
Exact asta cred şi eu.
Vă rog, nu-i lăsaţi să-l rănească!
Vedeţi dumneavoastră, suntem la vânătoare, asta se face la vânat.
Doar pentru că un lucru se face, nu înseamnă că trebuie făcut!
Din nou, aveţi dreptate.
Atunci... Îl veţi lăsa în pace?
Îl voi lăsa.
Vă mulţumesc foarte mult...
Domnule Kit.
Sire! Aici eraţi, Al...
Kit! Kit! Sunt Kit! Mă cheamă Kit!
Vin imediat.
Ar fi bine să vă grăbiţi... Domnule Kit.
Ţi-am zis... Vin imediat.
Sper să te mai văd cândva, domnişoară.
Vă împărtăşesc speranţa.
Vorbeşti de parcă ai fi primul om care a întâlnit o fată frumuşică!
Nu era doar o fată frumuşică! Adică, era frumuşică,
dar era mult mai mult în spatele acelei frumuseţi.
Cât de mult putea să fie? Nu o cunoşti, de unde ştii asta?
Mi-ai spus că tu ţi-ai dat seama imediat cu mama!
Nu-i acelaşi lucru. Mama ta era prinţesă.
- Ai fi iubit-o oricum! - Nu aş mai fi văzut-o niciodată,
fiindcă nu se cuvenea.
Tatăl meu mi-ar fi spus ce îţi spun eu acum ţie.
- Şi l-aş fi ascultat. - Nu-i adevărat.
- Cum să nu! - Sigur că nu!
- Nu cred. - Am înţeles...
Cum e?
Majestate...
Nu contează.
Dacă te gândeşti atât de mult la cum să formulezi, am prins ideea.
Tată...
Toţi trecem prin asta.
Vino. O să întârziem.
Punctualitatea este politeţea prinţilor.
Maiestatea Sa, Regele!
Sunt sigur că ai vorbit cu tatăl tău despre ce ai făcut în pădure.
Nu-i treaba ta, Arhiduce.
Treaba dvs e şi treaba mea, Maiestate.
Nu este bine să laşi cerbul în pace la vânătoare.
Doar pentru că un lucru se face, nu înseamnă că trebuie făcut!
Sau ceva de genul...
Maestrul Phineus, stăpânul pensulei, vă aşteaptă răbdător.
Fă-l să pară bun de însurătoare, maestre.
Poate o să avem noroc de o peţitoare atractivă,
chiar dacă fiul meu nu-mi va lua în seamă sfaturile.
Voi încerca cu sârguinţă să vă mulţumesc, Maiestate.
Dar să ştiţi că nu pot face miracole.
Splendidă pânză, maestre Phineus.
Mulţumesc! De parcă ar şti ceva despre artă...
Să înţeleg că portretele acestea chiar vor fi trimise peste hotare
pentru a-i îndupleca pe cei puternici să vină la balul acela plictisitor?
- Balul care este o tradiţie iubită. - Bal la care îţi vei alege mireasa!
Dacă trebuie să mă căsătoresc, de ce n-aş putea lua o fată de la ţară?
Câte divizii militare n-ar aduce această fată de la ţară?
Cum ar face regatul mai puternic?
Suntem un regat mic, printre state măreţe, Maiestate.
Şi lumea e periculoasă.
Ascultă, băiete.
Vreau să las regatul aşa cum te las pe tine, în siguranţă.
Ai dreptate, tată.
Dar am o condiţie.
Trimiteţi invitaţii tuturor, nu numai nobilimii.
Şi celor de aici, şi celor de peste hotare.
Voi ce credeţi? Asta ar mulţumi poporul?
E dincolo de puterea mea, Maiestate, dar...
Mi-ar prinde bine puţină veselie autentică!
Cred că putem face o înţelegere.
Un bal pentru popor... Şi o prinţesă pentru prinţ!
Mi se pare un pas în direcţia bună, dacă mă întrebaţi.
- Nu te-am întrebat! - Îmi cer scuze.
Mi s-a urcat vopseaua la cap. Jos, Sampson, te rog.
Jos, jos... Nu atât de mult!
Şi am ajuns la podea.
Sunt la podea, la propriu. Îmi cer scuze...
De fapt, te prind dintr-un unghi bun.
Frumoase nări. Îmi dai o pensulă, te rog?
Nu arătaţi bine, domnişoară.
Chiar deloc.
De ce rămâneţi acolo, dacă sunteţi trată aşa?
Fiindcă le-am promis ceva părinţilor mei.
Le-am promis că voi preţui locul în care am fost atât de fericiţi cândva.
Au iubit casa aceea şi...
Nu mai am multe lucruri care să-mi amintească de ei.
Acolo e casa mea.
Linişte!
Peste două săptămâni, în această zi,
se va ţine la Palat Balul Regal.
La acest Bal, după vechia noastră tradiţie,
prinţul îşi va alege o mireasă.
La porunca prinţului, se declară prin acest manifest
că orice fecioară din regat, fie nobilă sau om de rând...
Este invitată să participe.
Aceasta este porunca nobilului nostru Rege!
Ella era încântată până peste cap,
voia să-l vadă pe Kit, ucenicul.
Surorile vitrege erau intrigate de ideea întâlnirii unui prinţ.
O să-l păcălesc şi-o să-l fac să mă iubească!
O să-i sucesc minţile!
Calmaţi-vă!
Fiţi atente la mine.
Una dintre voi trebuie să-i câştige inima prinţului,
dacă veţi face asta, ne vom elibera de viaţa de calvar
în care am fost prinse când am venit în văgăuna asta!
O să fiu prinţesă!
Ba nu, eu voi fi prinţesă!
Dacă ne-ai adus toate ştirile, de ce mai eşti aici?
Trebuie să te întorci imediat în oraş,
să îi spui croitoresei să ne facă trei rochii rafinate, de bal.
Trei?
E foarte frumos din partea dvs.
Cum adică? - V-aţi gândit şi la mine.
- Crezi că m-am gândit la tine? - Crede că cealaltă rochie e a ei!
Sărăcuţa Cenuşăreasa, cât de penibil!
Eşti prea ambiţioasă şi nu-ţi prinde bine!
Eu vreau doar să-mi văd prietenul.
Lasă-mă să îţi spun foarte clar.
O rochie pentru Anastasia, o rochie pentru Drisella
şi încă una pentru mine. După moda pariziană!
Sunt sigură că ştie ce-ai zis!
Bineînţeles că ştiu ce e moda pariziană.
Mă voi ocupa eu de asta.
Bun... Atunci totul e lămurit.
Acum, du-te! Toate fetele din regat îl vor pe prinţ,
trebuie să ajungi la croitoreasă, înainte să aibă prea mult de lucru!
- Spune-mi ce a spus, Drisella! - Vorbesc franceză tot timpul!
Treziţi-vă, Alteţă, sunteţi cu mintea în altă parte.
- Îmi cer scuze. - Eşti aşa de la vânătoare încoace.
Nu-mi pot lua gândul de la fata aceea minunată!
- Veţi cunoaşte destule fete. - Nu ca ea... Avea spirit!
- Şi o bunătate nativă. - Nu avea şi vreo soră?
Nu ştiu. Nu ştiu nimic despre ea.
Poate fata asta misterioasă va veni la bal.
De-asta ai deschis uşile şi pentru oamenii de rând.
- Nu, asta e pentru binele poporului. - Desigur.
- Cat de superficial din partea mea. - Crezi că va veni sau nu?
Când va veni îi veţi spune că sunteţi prinţ
şi că prinţii îşi pot alege orice soţie doresc.
Da, râzi!
Ştii că tata şi Arhiducele vor să mă căsătoresc cu o prinţesă.
Dacă fata din pădure e aşa încântătoare cum o lauzi,
poate îi va face să se răzgândească.
Ziua balului a sosit.
Tot regatul îşi ţinea răsuflarea, aşteptând ce urma să vină.
Vrei să fiu regina ta? Eu?
Mai strâns!
Mai strâns. Asta e!
- Eşti superbă, soro. - La fel eşti şi tu.
Trebuie să concurăm pentru mâna prinţului!
Dar asta nu înseamnă că vor fi sentimente negative între noi.
Sigur că nu, dragă surioară!
Nici prin cap nu mi-ar trece să te otrăvesc înainte de bal!
Cum nici mie nu-mi trece prin minte să te împing în faţa unei trăsuri.
Nici să îţi las creierii pe scările palatului când ajungem nu îmi surâde.
Până la urmă, suntem surori!
Iar sângele apă nu se face!
- O să-l lăsăm pe prinţ să decidă. - Mă întreb cum e prinţul...
Ce contează cum e prinţul? E mai bogat decât oricine.
N-aţi vrea să îl cunoaşteţi înainte să vă căsătoriţi cu el?
Sigur că nu, m-aş putea răzgândi!
Fac pariu că tu nu ai vorbit niciodată cu un bărbat, nu-i aşa?
Am vorbit odată... Cu un gentilom.
Cu vreun servitor, sunt sigură. Sau poate vreun ucenic.
Da, era ucenic!
Toţi bărbaţii sunt proşti, asta spune mama.
Cu cât înveţi asta mai repede cu atât mai bine.
Îmi acordaţi primul dans, domnişoară?
Suntem fermecătoare şi puţin obraznice!
- Vreau să o probez. - Nu, eu vreau s-o probez!
Nu era prima dată când Ellei i se făceam milă de aceste fete.
Erau atât de urâte la interior,
pe cât erau de aranjate la exterior.
Chiar dacă mama vitregă nu a comandat o a patra rochie,
Ella nu a găsit vreun motiv pentru care nu şi-ar face singură rochia.
Totuşi, avea ceva ajutor.
Dragele mele fete... Când vă văd aşa...
Mă faceţi să cred că una dintre voi chiar îl va cuceri pe prinţ!
Şi când te gândeşti că am doi cai pe care pot paria!
Îndrăznesc să spun că nimeni nu va străluci ca fiicele mele.
- Cenuşăreaso. - Nu v-a costat deloc.
Este vechea rochie a mamei şi m-am gândit să o îmbrac eu.
Crede că va fi frumoasa balului! Nimeni nu vrea o servitoare de soţie.
- După tot ce am făcut... - Nu vreau să vă stric planul!
Nici nu vreau să-l cunosc pe prinţ!
Stai liniştită, nu-l vei cunoaşte, fiindcă nu vei merge la bal!
Dar toate fecioarele din regat sunt invitate.
Prin ordinul regelui!
La rege mă gândesc şi eu.
Ar fi o insultă pentru regalitate să te ducem la palat
îmbrăcată în zdrenţele astea.
Zdrenţe? Asta a fost a mamei mele.
Îmi pare rău că trebuie să îţi spun...
Dar gusturile mamei tale erau îndoielnice.
Chestia asta e atât de demodată...
Încât se rupe, pur şi simplu, de la sine!
Umărul s-a rupt!
Se alege praful de ea.
E numai o rochie demodată şi ridicolă!
Cum poţi să faci asta?
Cum aş putea face altfel?
Nu vreau să îmi vadă cineva fiicele în preajma ta!
Şi-ar strica imaginea dacă ar sosi alături de o servitoare jigărită.
Asta eşti şi asta vei fi întotdeauna!
Ascultă-mă cu atenţie! Nu vei merge la bal!
Îmi pare rău, mamă! Îmi pare rău.
Ţi-am promis că voi avea curaj, dar nu mai am!
Nu mai cred în nimic!
Scuzaţi-mă!
Mă puteţi ajuta, domnişoară?
Cu o coajă de pâine şi puţin unt sau lapte?
Da, sigur că da. Cred că pot să-ţi găsesc ceva.
- De ce plângi? - Nimic important.
Nimic important, zici?
Ce-i un bol de lapte? Nimic important.
Dar blândeţea face ca nimicul să fie absolut totul.
Nu vreau să te grăbesc, dar să ştii că nu ai mult timp.
De unde mă ştii? Cine eşti?
Cine sunt? Credeam că ţi-ai dat seama.
Eu sunt naşa ta, zâna!
- Nu se poate. - De ce nu?
Zânele nu există. E doar ceva inventat pentru copii.
Nu credea mama ta în ele? Nu spune că nu, fiindcă am auzit-o.
Ai auzit-o?
Bine! Să începem cu începutul.
Să mă schimb în ceva mai confortabil.
Aşa-i mai bine!
Acum, unde am rămas?
- Cum ai reuşit...? - Da... Ia să vedem.
Ne trebuie ceva care seamănă foarte bine cu o caleaşcă.
- Lemnul acela! - Nu prea seamănă a caleaşcă.
Nu, eu caut un fruct sau o plantă.
- Ai cumva vreun pepene verde? - Nu.
- Pepene galben? - Nici măcar nu ştiu cum arată.
Anghinare? Nucă de cocos?
O roşie mare?
Avem dovleci.
Va fi o premieră şi pentru mine. Dar premierele sunt interesante.
Nu prea lucrez cu dovleci, sunt prea moi.
Ia să vedem... Ăla arată bine. Vreau un cuţit!
- Poftim! - Mulţumesc, draga mea.
Bună, prietenul meu portocaliu şi straniu, e vremea să te culegem.
Superb!
- E foarte greu! - Ai grijă la şoricei!
Asta este. Hai să-l facem aici.
Ce să facem?
Să transformăm dovleacul în trăsură!
Sunt puţin nesigură.
- Vrei să-mi închid ochii? - Ar fi mai bine.
Hai să vedem ce se întâmplă!
Ceva nu a ieşit cum trebuie.
Tot secretul e să învârti bagheta cum trebuie.
Dar mă gândeam...
- Asta ai vrut să faci? - Bineînţeles că nu!
O trăsură!
Chiar eşti naşa mea zână!
Desigur, doar nu crezi că transform dovleci pentru oricine.
- Unde sunt şoriceii ăia? - Şoriceii!
Şoriceilor, şoriceilor... Uite-i acolo!
- Patru armăsari măreţi! - Cat de frumoşi sunt!
Cum ai...
Ce lipseşte? Avem trăsură, avem cai...
- Însoţitorii. - Însoţitorii?
Bună seara, domnule Şopârlă!
M-aţi chemat?
- Am nevoie şi de vizitiu. - De vizitiu?
Am zis vizitiu? Voiam să spun gâscă!
Nu pot să conduc! Sunt o gâscă.
Mişcaţi-vă! Ochii înainte, n-avem timp să ne rătăcim!
- Naşa zână! - Da, ce-i?
Rochia mea... Nu pot să merg cu ea aşa. O poţi repara?
De ce să o repar? Pot să o transform în una nouă.
Te rog, nu o transforma. A fost a mamei mele.
Aş vrea să o port când merg la Palat.
E ca şi cum aş lua-o pe mama cu mine.
Te înţeleg.
Te superi dacă o ajustez puţin?
Nu te superi dacă o înflorim puţin, nu?
E superbă! Mamei i-ar plăcea foarte mult.
Acum, haide! Trebuie să mergi!
Altfel vei întârzia!
Fir-ar să fie!
Opreşte trăsura!
Stai!
Ăia sunt cei mai buni pe care-i ai?
E în regulă, nu-i va vedea nimeni!
Nu, vor strica totul. Repede, dă-i jos!
Să vedem dacă pot să fac ceva original, sunt pricepută pantofi.
Sunt făcuţi din sticlă!
Da, dar vei afla în curând cât de confortabili sunt.
Chiar trebuie să pleci acum.
- Naşă... - Ce este?
Mama şi surorile mele vitrege...
Nu-ţi face griji, mă voi asigura că nu te vor recunoaşte.
Du-te liniştită. Chiar vei fi frumuseţea balului!
Ella! Era să uit.
Ţine minte, magia nu va dura o veşnicie.
După ultimul ecou al ultimului clopot ce marchează miezul nopţii,
vraja va fi ruptă.
Şi totul se va întoarce la cum a fost înainte.
- La miezul nopţii. - Da, la miezul nopţii.
E timp îndeajuns.
- Atunci, mergi înainte! - Mulţumesc! Mulţumesc.
Gâscane, dă-i drumul!
La revedere!
Doamna Tremaine şi fiicele ei.
Doamna Tremaine şi fiicele ei!
- Eu sunt Drisella. - Iar eu sunt Anastasia.
Foarte inteligenta domnişoară Drisella
şi foarte frumoasa Anastasia!
Veniţi odată!
- După cine te uiţi? - După nimeni.
Te uiţi după fata din pădure, nu-i aşa?
De-asta ai fost aşa generos cu invitaţiile.
- Tată, balul e pentru popor. - Ştiu că-ţi place poporul, Kit.
Dar ştiu şi că nu poţi iubi o fată pe care ai cunoscut-o doar o dată.
În pădure!
Mai bine mă căsătoresc cu una pe care o întâlnesc o dată, dar aici?
Cu o prinţesă! Ori prinţesă, ori nimic.
V-o prezint pe Maiestatea Sa, prinţesa Chelina din Zaragosa.
Eşti la fel de frumos ca în tablou.
Iar micul tău regat mă încântă.
Sper că nu veţi găsi micul nostru regat prea constrângător.
- Domnişoară Ella... - Mulţumesc.
Îmi este teamă, domnule Şopârlă.
Sunt doar o fată, nu-s o prinţesă.
Iar eu sunt doar o şopârlă, nu-s un ostaş.
Bucură-te cât mai poţi!
Maiestate, dragi lorzi, doamnelor şi domnilor,
distinşi vizitatori străini, dragi oameni ai regatului...
Prinţul îşi va alege partenera pentru primul dans!
Să înceapă balul!
Scuzaţi-mă!
Îmi cer mii de scuze, Maiestate... Nu ştiu ce s-a întâmplat.
Domnule Kit.
- Tu eşti! Nu-i aşa? - Exact cum vezi.
Maiestate... Dacă îmi permiteţi...
Mi-ar face o mare plăcere dacă m-aţi onora
cu acceptul de a vă conduce în primul acestui bal.
- Primul dans? - Da, în primul dans!
Toţi se uită la tine.
Crede-mă, toată lumea se uită la tine.
- Cine e? - N-am idee.
Cine e aia, mamă?
Nu sunt foarte sigură, dar cu siguranţă nu e bine că-i aici.
- Ce rochie superbă! - Uite cât de frumoasă e!
Concentraţi-vă! Câştigaţi-l pe prinţ, proastelor! Mergeţi!
Dar nu ne-a invitat nimeni la dans!
Domnilor, ele sunt fiicele mele, Anastasia şi Drisella.
Deci tu eşti prinţul!
Nu sunt "prinţul"... Sunt mai mulţi în lume, eu sunt doar unul dintre ei.
Nu eşti ucenic!
Te asigur că sunt, tatăl meu îmi spunea aşa,
mai ales când era supărat pe mine.
Dar eşti prinţul de aici.
Da, sunt prinţul, tata fiind rege, putem spune că asta mă învaţă să fac.
Te rog, iartă-mă.
Credeam că mă vei trata diferit dacă ştiai.
EU aproape te-am confundat cu o fată de la ţară.
Acum văd că, în principiu, ai jucat un rol.
Nu e chiar aşa.
Gata cu surprizele?
Gata cu surprizele.
Tu eşti acolo?
Nu-mi place cum ies în tablouri! Tu ce părere ai despre ale tale?
Nimeni nu a pictat portretul meu.
Serios? Mare păcat.
- Cine e? - A venit târziu şi nu a dat nume.
- Şi nu ai întrebat pe nimeni? - Am vrut dar trebuia să cer...
Taci din gură!
- Nu îţi vor simţi lipsa la bal? - E posibil.
Dar nu vreau să ne întoarcem acum.
Ce este?
Dacă mă întorc acolo, vor încerca să-mi aleagă ei fata pe care o vor.
Se aşteaptă să mă căsătoresc pentru anumite avantaje.
- Şi ale cui vor fi avantajele? - Bună întrebare.
Sunt sigură că eşti stăpân pe propria-ţi inimă.
Trebuie să pun asta în balanţă cu deciziile regelui.
Iar regele e un lider înţelept şi un tată iubitor.
Poate o să se răzgândească.
Mă tem că nu mai are mult timp rămas pentru asta.
Sărmanul Kit...
Oamenii spun că e prinţesă!
Iar prinţul nostru e foarte acaparat de ea.
S-a dus direct la el! Are o eficientă demnă de apreciat.
Dacă este prinţesă, ar putea fi ceva bun aici.
L-am promis deja prinţesei Chelina.
Iertaţi-mă, Alteţă, nu am vrut să vă deranjez.
Dumneavoastră să mă iertaţi, doamnă.
Secretul dvs e în siguranţă cu mine.
Nu am arătat locul acesta nimănui.
O grădină secretă!
E superb!
Te rog.
- Nu ar trebui... - Ba da.
- Ba nu. - Ba da.
Bine.
- Îmi dai voie? - Te rog.
- E făcut din sticlă! - De ce nu?
- Dă-mi voie. - Mulţumesc.
Poftim.
Îmi spui cine eşti cu adevărat?
Dacă îţi voi spune, cred că situaţia se va schimba.
Nu înţeleg... Poţi să îmi spui măcar cum te cheamă?
Mă numesc...
Trebuie să plec! E greu de explicat...
Şopârle, dovleci şi şoricei...
Aşteaptă!
Unde pleci?
Ai fost extrem de drăguţ!
Mulţumesc pentru o seară minunată! Mi-a plăcut fiecare moment!
Şopârle şi dovleci...
- Maiestate! - Domnişoară!
- Îmi pare foarte rău! - Nu-ţi face griji, draga mea.
Vreau să ştiţi că fiul dvs e cel mai minunat om pe care l-am cunoscut.
E atât de manierat şi curajos!
Sper că ştiţi cât de mult vă iubeşte.
Iertaţi-mă!
Aşteaptă!
Unde pleci?
Repede, repede!
Vino înapoi!
Repede!
Grăbeşte-te, te rog, domnule gâscă!
Aşteaptă!
Pregătiţi-mi calul!
Nu! Poate e doar o schemă menită să vă distragă atenţia,
iar tatăl dvs vrea să fiţi aici.
Căpitane!
Dintre toate care erau aici, chiar trebuia să o alegi pe ea?
Da, trebuia!
Repede, domnule Gâscă!
Mai repede!
Mai să fie!
Opriţi-vă!
Totul depinde de sincronizare!
Deschide-ţi chestia asta!
Nu se poate!
Îmi pare rău! Veţi vedea că-i foarte confortabil aici.
Cenuşăreaso! Trezirea, leneşo!
- Ceai şi biscuiţi! - Bun venit înapoi!
- Eşti voioasă. Şi udă! - Am fost la o plimbare prin ploaie.
- Tipic. - Ceai.
Nu am comunicat prin cuvinte, ci sufletele noastre s-au legat!
Adică al meu şi al prinţului. Sufletul tău se perinda pe la mese.
Nu l-ai văzut când a dansat cu mine!
Cum să danseze cu tine dacă nici nu aţi vorbit!
Nu a fost vina noastră, mamă. Fata aia a fost de vină.
- Prinţesa misterioasă! - Prinţesa misterioasă?
- Ce idee frumoasă! - Nu era prinţesă!
A fost o simplă căutătoare de atenţie care s-a dat în spectacol!
O tânără vulgară a intrat în sală, neanunţată
şi spre oroarea tuturor, s-a dus direct la prinţ.
Şi el chiar a dansat cu ea!
- Da? - Da, din milă!
Nu a vrut să o trimită acasă în faţa tuturor,
dar fiindcă nu voia să mai stea pe lângă nesimţita asta,
a luat-o de-o parte şi a trimis-o acasă.
Dar nu a vrut să plece, aşa că paznicii au alergat-o!
Îl compătimesc pe prinţ, aşa gusturi proaste...
Se merită unul pe celălalt.
Oricum, nu contează. Prinţul nu are voie să se căsătorească din iubire.
Îi este promis prinţesei Chelina din Zaragosa.
- Însuşi Arhiducele mi-a spus. - Cât de nedrept!
Da... Aşa e lumea.
Bine v-am regăsit!
Vă mulţumesc pentru ajutor!
Chiar a fost ca un vis.
Chiar mai bine decât într-un vis.
Ella abia aştepta să scrie ce se întâmplase.
Ca să îşi poată aminti absolut totul!
Parcă le-ar fi povestit părinţilor
despre balul de la Palat şi despre momentele petrecute lângă prinţ.
Mai ales despre prinţ.
Ai venit! Bun.
- Tată... Nu pleca. - Trebuie să plec.
Dar nu trebuie să fii singur. Ia-ţi o mireasă.
Prinţesa Chelina... Dacă ţi-aş ordona să o iei...
Te iubesc şi te respect, dar nu aş putea.
Nu cred că trebuie să privim peste graniţe pentru tărie sau călăuzire.
Avem în faţa noastră tot ce ne trebuie.
Trebuie numai să avem curaj şi să fim blânzi pentru a putea vedea asta.
Foarte bine ai spus.
Ai devenit un bărbat adevărat.
Foarte bine.
Poate a rămas destulă blândeţe în mine
încât să devin tatăl pe care îl meriţi.
Să nu te căsătoreşti pentru avantaje.
Căsătoreşte-te din dragoste.
Găseşte fata aceea... Cea despre care vorbesc toţi.
Cea uitucă, cea care şi-a pierdut pantoful.
Fii fericit, băiete.
Mulţumesc, tată.
Eu îţi mulţumesc, Kit.
Te iubesc, fiule.
Şi eu te iubesc, tată.
După ce a trecut perioada de doliu, în regat s-a trimis o proclamaţie.
În acest decret, noul nostru rege îşi declară dragostea...
Pentru misterioasa prinţesă ce a purtat
pantofi de sticlă la bal.
Dacă se va prezenta la palat...
Unde, dacă va fi dornică...
Va fi luată de soţie!
Cu toate ceremoniile tradiţionale.
Asta cauţi?
Cred că are şi o poveste pe cinste. Vrei să-mi spui şi mie?
Bine, atunci îţi voi spune eu o poveste.
A fost odată ca niciodată, o tânără foarte frumoasă,
care s-a căsătorit din dragoste şi a dobândit două fete iubitoare.
Totul mergea bine.
Dar, într-o zi, soţul ei, lumina vieţii ei, a murit.
Următoarea dată, s-a căsătorit pentru fiicele sale.
Dar şi omul acela a fost luat de lângă ea.
Iar ea a fost condamnată să privească în fiecare zi
iubita odraslă a acestuia.
Ea spera să-şi căsătorească una din fiicele frumoase şi tâmpe cu prinţul,
dar capul acestuia era întors după fata cu pantofi de sticlă.
Şi uite aşa, eu am trăit nefericită până la adânci bătrâneţi.
Se pare că eu am terminat povestea.
Acum spune-o pe a ta.
L-ai furat?
Mi-a fost dăruit.
Dăruit? NImic nu este dăruit, totul se plăteşte.
Nu-i adevărat. Blândeţea este gratuită.
- Dragostea este gratuită. - Dragostea nu e gratuită.
Uite cum o să îmi plăteşti mie, dacă o doreşti.
Nimeni nu te va crede câ tu, o servitoare murdară, fără familie,
ai fost cea care i-a luat inima regelui.
Dar susţinută de o femeie elegantă, nu vei fi ignorată.
Când te vei căsători, mă vei pune pe mine la conducerea locuinţei regale.
Pe Anastasia şi Drisella le vom căsători cu lorzi bogaţi,
iar eu mă voi ocupa de băiatul acela.
Nu e un simplu băiat!
Serios? Tu cum ai conduce un regat?
Mai bine laşi totul pe mâna mea. Aşa, toţi vom obţine ce ne dorim.
Nu.
Nu?
Nu am putut să-mi apăr tatăl de tine, dar voi proteja prinţul şi regatul.
Indiferent ce se va întâmpla cu mine.
- Ei bine, aici greşeşti. - De ce...
De ce eşti atât de crudă?
Nu te înţeleg. Am încercat să fiu blândă cu tine.
- Tu, blândă cu mine? - Da!
Chiar dacă m-ai tratat cum nimeni nu merita să fie tratat vreodată.
De ce faci asta?
- De ce!? - De ce?
Fiindcă tu eşti tânără, inocentă şi bună, iar eu...
- Pot să întreb de unde îl ai? - De la o servitoare din casa mea.
Prinţesa misterioasă e o fată de rând...
Nu vă imaginaţi cât de îngrozită am fost când i-am descoperit uneltirile.
- Nu aţi spus nimănui? - Nici măcar fiicelor mele.
Nimeni nu trebuie să cunoască adevărul.
Scutiţi regatul de o mare ruşine.
Şi am vrea să rămână situaţia...
- Mă ameninţi? - Da.
- Ce îţi doreşti? - Mi-ar plăcea să fiu contesă,
iar pentru fiicele mele vreau căsătorii avantajoase.
Sigur.
- Şi fata? - Faceţi ce doriţi cu ea.
Nu are valoare pentru mine.
- Unde? - Abandonat pe marginea drumului.
- Şi aţi găsit-o? - Pe fată? Nu, a dispărut.
Trebuie să fie o cauză pentru dispariţia ei.
- Poate a fost redusă la tăcere. - Nu îţi pierde speranţa.
Nu, mai întâi pierdeţi-vă inima.
Poporul trebuie să ştie că regatul e în siguranţă.
Că Regele are o Regină şi că regatul va avea un moştenitor.
Oamenii vor să înfrunte viitorul cu certitudine.
De acord, hai să fim absolut siguri. Eu sunt rege,
vreau să o căutăm pe prinţesa misterioasă.
Chiar dacă nu vrea să fie găsită, vreau să o văd din nou.
Dacă nu o vom găsi, pentru binele regatului,
trebuie să vă căsătoriţi cu prinţesa Chelina.
Pentru binele regatului.
- Foarte bine, sunt de acord. - Maiestate...
- Dar trebuie să faci tot posibilul. - Desigur, aveţi cuvântul meu.
Pantoful a călătorit în lungul şi-n latul regatului...
...vizitând picioarele tuturor fecioarelor din regat.
- O, Doamne! - Scuzaţi-ne, doamnă!
Nicio problemă. Aşa, ce vreţi să fac, unde să mă aşez?
Hopa sus! Aveţi grijă, picioarele îmi miros puţin...
E de la drojdie.
Arhiducele s-a ţinut de cuvânt.
A făcut toate eforturile pentru a-i arăta prinţului
că prinţesa lui nu era de găsit.
- Se potriveşte! - Nu se potriveşte.
- Ba se potriveşte. - Ba nu!
- E al meu! Eu sunt prinţesa! - Nu-i adevărat. Dă-mi pantoful!
- Luaţi-i pantoful! - Nu, vă rog, vă rog! E al meu!
- Pot să încerc celălalt picior? - Nu cred.
Pantoful magic nu încălţa nici cele mai elegante fecioare.
- Ce este, căpitane? - Nu am găsit fata.
- Mă simt prost faţă de rege. - Nu te da bătut, mai e încă o casă.
Nu lăsăm nicio piatră nerăsturnată.
Se aud cai!
Mamă, ei sunt?
Lasă-i să intre!
Domnilor, ce surpriză plăcută!
Vă putem răpi un moment din această zi, doamnă?
Desigur, Măria Ta. Urmaţi-mă.
Ella nu ştia cine era în vizită, nici nu-i păsa.
Cu siguranţă nu era cineva care o căuta pe ea.
Terminaţi!
S-a micşorat.
Încercaţi din nou.
- Nu o să intre. - Termină odată!
Deşi Ella era tristă, spiritul ei era vioi.
Ştia că balul şi momentele petrecute cu prinţul
vor deveni amintiri frumoase şi distante,
la fel ca cele pe care le avea cu părinţii
sau cele din frumoasa-i copilărie.
Intră, intră, intră odată!
Foarte bine. Misiunea noastră a luat sfârşit, căpitane.
Soarta încă nu ne-a uitat, fetelor.
Într-adevăr, doamnă!
Aţi auzit asta, Măria Voastră?
- Hai să mergem, căpitane. - Doar o clipă.
Doamnă, chiar nu e altcineva în casa dumitale?
Nu!
Atunci, a învăţat pisica dvs să cânte?
Am făcut destule azi, Căpitane. Trebuie să mergem.
Dar ne minte, Maria Ta!
Prostii! Am încredere în doamna. Plecăm.
Arhiduce.
- Maiestate... - Ce voce minunată.
Mă face să vreau să zăbovesc aici.
- Maiestate, dacă îmi daţi voie... - Căpitane, vrei te rog să verifici?
Cu multă plăcere, Maiestate.
Poftim!
V-am spus eu, nu-i vreo frumuseţe de bal.
Mai vedem noi.
Domnişoară.
Trebuie să vă prezentaţi la Regele dvs.
Îţi interzic să faci asta!
Iar eu îţi spun că nu-i poţi interzice!
Cine crezi că eşti să poţi opri un ofiţer al regelui?
Eşti împărăteasă, sfântă sau nălucă?
Sunt mama ei!
Nu ai fost şi nu vei fi vreodată mama mea.
Veniţi, domnişoară.
Aminteşte-ţi cine eşti, stricato!
Dar va fi de ajuns persoana care era ea cu adevărat?
De data asta, nu mai avea magia de partea ei.
Acesta este cel mai mare risc pe care îl putem înfrunta fiecare.
Să ne lăsăm văzuţi exact aşa cum suntem cu adevărat.
"Fii curajoasă şi blândă."
Cine eşti?
Sunt Cenuşăreasa.
Maiestate...
Nu sunt prinţesă.
Nu am trăsură, nu am părinţi şi nici zestre.
Nici măcar nu ştiu dacă pantoful se va potrivi, dar...
Dacă se va potrivi... Mă veţi lua aşa cum sunt?
O fată cinstită de la ţară, care vă iubeşte.
Bineînţeles!
Dar numai dacă şi tu mă vei lua aşa cum sunt.
Un ucenic care încă îşi învaţă meseria.
Te rog.
Ella! Ella! Draga mea surioară!
- Îmi pare rău! - Ne pare atât de rău...
Mergem?
Te iert.
Iertate sau nu, mama şi surorile vitrege ale Ellei
au plecat la scurt timp alături de Arhiduce
şi nu s-au mai întors în regat niciodată.
S-ar fi plăcut foarte mult.
Trebuie să îţi faci şi tu un portret.
- Dar eu urăsc cum ies în tablouri! - Fii blândă!
- Şi curajoasă. - Şi totul va fi bine.
- Eşti pregătit? - Pentru orice, alături de tine.
- Regina mea! - Kit al meu!
Traducerea şi adaptarea: Azael - Subtitrari-Noi Team
www.subtitrari-noi.ro
Şi aşa, Kit şi Ella s-au căsătorit.
Pot să vă spun, în calitate de naşă zână,
că au fost cei mai buni şi mai drepţi conducători ai acestui regat.
Ella a continuat să vadă lumea în modul ei, nu aşa cum este,
ci cum ar putea fi, dacă alegi să crezi
în curaj, în blândeţe şi uneori...
Într-un strop de magie!