Колись давно
жила собі дівчинка на ім'я Елла.
І бачила вона світ не зовсім так,
як інші. Було в ньому трішки магії.
Сонечко моє!
Для мами і тата вона була принцесою.
У неї не було ані титулу, ані корони, ані палацу,
проте вона правила у власному маленькому королівстві,
а кордонами його були будинок і лука на узліссі,
де споконвіку жила її сім'я.
З паном Гусаком
і всією пташиною сім'єю.
Привіт. І що ж це ви робите?
Дайте й маленьким поїсти.
Ми не хочемо, щоб у вас боліли животики.
Ґас-Ґасе, ти ж хатня миша, а не садова.
Чи не так, Жаклін?
І не під'їдай у пана Гусака.
Правда, мамо?
Думаєш, вони тебе розуміють?
А хіба ні?
Так.
Я вірю, що тварини чують нас і розмовляють з нами,
треба лише вміти їх слухати.
Так ми вчимося за ними доглядати.
А хто доглядає нас?
Хрещені феї, звісно.
І ти в них віриш?
Я вірю в усе.
Тоді я теж вірю в усе.
Її батько був торговцем, часто мандрував у далекі країни
і привозив подарунки з підвладних Еллі земель.
Елло!
Де мої дівчатка, мої красуні?
Де мої любі?
Елла страшенно за ним сумувала, коли він від'їздив.
Але вона завжди знала, що він повернеться.
- Ось вона! - З поверненням, татку!
Як ти?
А ти виросла!
Що це?
Це?
Вона висіла на дереві.
Здається, всередині щось є.
Він такий гарний.
Французькою він називається "он папійон".
Ой.
Ти наступила мені на ноги.
Потанцюємо?
Дивись, мамо! Я танцюю!
Маленький папійон.
Усе було добре.
Вони вважали себе найщасливішою з сімей
і дуже любили один одного.
Коли я князь, ділі-ділі
То ти княжна
Лаванди цвіт, ділі-ділі
Все голубе
Люби мене, ділі-ділі
Як я тебе
Та смуток приходить
навіть у найщасливіше королівство.
Прийшов він і в Еллин дім.
Мені дуже шкода.
Дякую, лікарю.
Вам було, мабуть, дуже важко.
Ходімо.
Елло.
Елло, донечко.
Хочу розповісти тобі таємницю.
Велику таємницю, яка допоможе тобі
подолати усі труднощі, які готує тобі життя.
Запам'ятай її.
Будь відважною і доброю.
У твоєму мізинчику стільки доброти,
що багатьом і не снилося.
Її не здолати.
- А ще магія. - Магія?
Правда.
Будь відважною і доброю, сонечко моє.
Обіцяєш?
Обіцяю.
Добре.
І...
Дуже скоро я покину тебе, донечко.
Пробач мені, будь ласка.
Звісно, я пробачаю.
Я люблю тебе.
Я люблю тебе, сонечко.
Я люблю тебе.
Минав час, біль змінився спогадами.
У душі Елла залишилась такою, як була.
Адже вона пам'ятала обіцянку, яку дала матері.
Бути відважною і доброю.
А от батько дуже змінився.
Та він сподівався на краще.
"Отож удома
ми з дружиною співали для своєї втіхи,
і якщо десь існував чоловік, щасливіший за мене,
то я його не знаю".
На сьогодні досить "Пана Піпса".
Люблю щасливі кінцівки, а ти?
Вони мої улюблені.
Так і має бути.
Елло,
я дійшов до висновку, що настав час, мабуть,
почати новий розділ.
Справді, тату?
Пригадуєш, раніше у мандрах
я познайомився з сером Френсісом Тремейном?
Так.
Голова ткацької гільдії, так?
Був.
Бідолашний помер.
Його вдова,
шанована жінка,
залишилася самотньою
у розквіті сил.
Ти хвилюєшся, як мені сказати.
Та не варто.
Не варто, якщо це зробить тебе щасливим.
Так.
Щастя.
Думаєш, мені даровано останній шанс,
хоч я й думати забув про це?
Звісно, тату.
Вона стане тобі за матусю.
І ще в тебе буде дві милі сестрички, щоб ти не сумувала.
Бути відважною і доброю.
Вітаю, пані. Ласкаво прошу!
Вона худюча, як швабра!
Поглянь, які жахливі патли!
Ви дуже люб'язні.
Ласкаво прошу. Рада знайомству.
У тебе таке гарне волосся.
- Дякую. - Раджу зробити зачіску.
Мабуть, маєте рацію.
- Показати вам будинок? - Що вона сказала?
Хоче показати нам свою ферму.
- Схоже, вона нею пишається. - Ви тримаєте тварин у домі?
Як мило. Дуже мило.
Люципере.
Її мачуха була жінкою чутливою і з вишуканим смаком.
Вона теж пізнала горе.
Однак носила його стримано й елегантно.
Ти не казав, що твоя донька така красуня.
Вона дуже схожа на свою...
Свою матір.
Звісно.
Про що це мама? Що в цьому милого?
Вона бреше. Це просто гарні манери.
Замовкніть.
Давно ваша сім'я тут живе?
Понад 200 років.
І за весь цей час тут не робили ремонт?
Анастасіє, цить.
Ще подумають, що ти серйозно.
Мачуха Елли, високодуховна жінка,
вирішила повернути в дім життя і сміх.
Ви жахливий, бароне.
Удача знову повернулася до мене обличчям.
Погляньте-но, у кого тут своя вечірка.
Жаклін, Тедді, Матильда, жадібний Ґас-Ґас.
Ой-йой.
А що це за...
І що це ти надумав, Люципере?
Жаклін - моя гостя, а їсти гостей заборонено.
Іди собі. У тебе повно котячої їжі.
Панночки допомагають одна одній.
Ти пропускаєш свято.
Воно таке ж, як усі інші.
До того ж, удосвіта я від'їжджаю.
Ні. Але ти...
Ти ж щойно повернувся.
Ти справді мусиш їхати?
Всього на кілька місяців, сонечко.
Що тобі привезти з-за кордону?
Твої сестри,
твої зведені сестри, попросили привезти їм
парасольки і мереживо.
А що хочеш ти?
Привези мені гілку - першу, якої торкнешся в дорозі.
Цікаве прохання.
Ти всюди її возитимеш
і згадуватимеш мене, коли дивитимешся на неї.
А коли привезеш додому, то й сам будеш із нею.
Насправді я хочу лише цього.
Щоб ти повернувся.
Що б не сталося.
Я повернусь.
Елло, поки мене не буде,
я прошу тебе бути доброю з мачухою
і зведеними сестрами, хоч іноді це
буває важко.
- Обіцяю. - Дякую.
Я завжди залишаю тут частку себе, Елло.
Пам'ятай про це.
І твоя мати теж, хоч ти її й не бачиш.
Вона - серце цього дому.
Тому ми повинні дбати про дім завжди, заради неї.
Я сумую за нею.
А ти?
Страшенно.
Не забудь про мереживо! Мені воно конче потрібне!
І парасольку!
Для мого личка!
Себто для шкіри!
Бувай!
Бувай, Елло!
Я люблю тебе!
Я теж тебе люблю!
Бувай!
Елло, люба.
Тихенько. Не треба плакати.
Так, мачухо.
Не називай мене так.
"Мадам" звучить краще.
Мені тут ніде повернутися через твої лахи!
Тоді зробися меншою!
Анастасія і Дрізелла завжди жили в одній кімнаті.
Такі милі, привітні дівчатка.
Або... Або краще б ти взагалі щезла!
А ти б цього дуже хотіла, правда?
Та я тобі очі видряпаю!
Схоже, кімната виявилася для них замалою.
Моя кімната друга за розміром після вашої з батьком.
Може, хай живуть у ній.
Яка чудова думка.
Ти дуже добра дівчинка.
Я можу жити...
На горищі.
От і добре.
На горищі?
Так.
Лише тимчасово, поки я зроблю ремонт в інших кімнатах.
На горищі так гарно і свіжо,
і ти будеш далеко від усього цього галасу і метушні.
А увесь цей мотлох додасть тобі затишку.
Буде тобі розвага.
Що ж,
тут мене ніхто не потурбує.
Привіт, Ґас-Ґасе.
Давай, Ґас-Ґасе, ти зможеш.
То ось де ви ховаєтесь.
Схоже, тепер це й мій притулок.
Правильно.
Хто мені допоможе?
З глузду з'їхала.
Це вже занадто.
Наша сестричка розмовляє з шашелем.
Як гарно.
Ані котів,
ані зведених сестер.
У нас дурненька сестра.
У мене дві.
Я все чула.
- З ким вона розмовляє? - Вона божевільна.
Співай, соловейку мій
- Доброго ранку. - Доброго ранку, панно Елло.
Доброго ранку, Томе!
Співай...
Привіт. Не заперечуєте, якщо я...
Яка гарна курочка. Молодець.
Дякую.
- Доброго ранку. - Доброго ранку.
Дякую, панно Елло.
Будь ласка.
Елло!
Прокидайтеся, дівчатка! Уже обід!
Зведені сестри Елли не любили ранків.
Їм бракувало хисту для мистецтва вести домашнє господарство.
Власне, їм бракувало хисту для будь-якого мистецтва.
Один хлопчина пару мав
І гей і го
і гей ну-ні-но
В полях зелених він гуляв
Весна несе
любов
Весна несе
любов
Замовкни.
Найбільшою радістю Елли були листи від батька.
Тижні тяглися, мов місяці,
але кожен день приносив його думки з далеких країв.
Панно Елло, поштар!
Та якось одного дня...
Дядьку Джон?
Панночко Елло.
Ваш батько, панночко.
Він захворів у дорозі.
Він помер, панночко.
Його не стало.
Перед смертю він говорив лише про вас, панночко.
І про вашу матір.
Він просив мене передати вам це.
А як же моє мереживо?
І моя парасолька?
Хіба ви не розумієте? Це не має значення.
Ми пропали.
Як ми житимемо?
Дякую.
Вам було, мабуть, дуже важко.
Треба було якось жити далі.
Довелося заощаджувати.
Мачуха Елли звільнила прислугу.
Вона і зведені сестри
зневажали Еллу.
Невдовзі вони вважали її
більше служницею, аніж сестрою.
На плечі Елли впала вся робота.
І це було добре, бо відволікало її від горя.
Принаймні так казала мачуха.
І вона з доньками дедалі більше дбали,
щоб Елла мала чим відволіктися.
На їхній захист скажу, що вони ділилися з нею їжею,
а точніше, недоїдками зі свого столу.
У неї було мало друзів.
Власне, її друзі були маленькі.
Ось ви де.
Повечеряєте зі мною?
Але до своїх друзів вона ставилася зі щирим серцем
і з великою щедрістю.
Ваш стіл.
Іноді увечері
на горищі було страшенно холодно,
тож вона лягала біля теплого попелу в каміні,
щоб зігрітися.
Я думала, сніданок уже готовий.
Готовий, мадам.
Я лише розпалюю вогнище.
На майбутнє, не клич нас, поки не зробиш усю роботу.
Як скажете.
Елло, що у тебе на обличчі?
Що, мадам?
Це попіл з каміну.
Іди вмийся.
Ще натрусиш попелу нам у чай.
Я придумала їй нове ім'я! Попільничка.
Яка вона замурзана.
Як брудна пелюшка.
Попелюшка!
Тепер ми будемо тебе так називати.
Дівчатка,
які ви дотепні.
А це для кого?
Ми когось чекаємо?
Це моє місце.
У тебе так багато роботи - приготувати сніданок,
подати на стіл, та ще й снідати з нами.
Думаю, ти б воліла їсти, коли поробиш усю роботу, правда Елло?
Чи називати тебе "Попелюшка"?
Попелюшка.
Імена мають силу, таку як магія.
Тож раптом їй здалося, що мачуха і зведені сестри
справді перетворили її на істоту з попелу
і сажі.
Тпру, тпру!
Тікай!
Швидко, друже мій, інакше тебе впіймають!
Біжи!
Тпру! Спокійно!
Може, й добре, що зведені сестри Елли були такими жорстокими.
Інакше вона б не втекла в ліс,
і могла б ніколи не зустріти принца.
Спокійно! Спокійно! Тпру!
Спокійно, хлопчику! Спокійно!
Давай, хлопчику, повільніше!
Панночко!
Панночко! З вами все гаразд?
Зачекайте!
Все гаразд, дякую!
Тпру!
Тпру, тпру!
- Тпру! - Тпру.
Як ви?
Добре, але його ви налякали до смерті.
Кого?
Оленя.
Що він вам зробив,
що ви за ним женетеся?
Маю зізнатися, що ніколи раніше з ним не зустрічався.
Він ваш друг?
Знайомий.
Ми щойно познайомилися.
Я глянула йому в очі,
він глянув у мої,
і я зрозуміла, що йому ще рано помирати.
Ось і все.
Панночко, як вас звати?
Це не має значення.
Не варто самій заходити у гущавину лісу.
Я не сама. Я з вами, пане...
Як вас звуть?
Ви не знаєте, хто я?
Я...
Мене звуть Кріс.
Власне, так мене називає батько,
коли перебуває в гарному гуморі.
А скажіть,
де ви живете, пане Кріс?
У палаці.
Мій батько навчає мене ремеслу.
То ви підмайстер?
Щось таке.
Чудово.
А до вас добре ставляться?
Краще, ніж я заслуговую.
А до вас?
Ставляться так, як уміють.
Мені шкода.
Це ж не ваша вина.
Закладаюся, що й не ваша.
Усе не так погано.
Я упевнена, що буває й гірше.
Треба лише
бути відважним і добрим, правда?
Так.
Правда.
Я теж так думаю.
Не дозволяйте їм його вбивати.
Але це полювання. Так заведено.
Не треба вбивати когось лише тому, що так заведено.
Маєте рацію.
То
ви відпустите оленя?
Відпущу.
Дуже вам дякую, пане Кріс.
Ось ви де, ваша висо...
Я Кріс! Кріс!
Кріс! Кріс. Уже їду.
Час повертатися,
пане Кріс.
Я ж казав.
Уже їду.
Сподіваюся, що знову побачу вас, панночко.
А я вас.
Ти говориш так, наче вперше побачив гарну дівчину.
Вона не "гарна дівчина".
Тобто, вона гарна,
але у ній є щось більше.
Наскільки більше? Ти ж лише раз її бачив.
Що ти про неї знаєш?
Ти ж сам казав, що закохався у маму з першого погляду.
Це інше. Твоя мама була принцесою.
Ти б усе одно у неї закохався.
Я б її ніколи не зустрів,
бо це було б недоречно.
І мій батько сказав би мені те, що я кажу тобі,
і я б його послухався.
- Ні, не послухався б. - Послухався б.
- Не послухався б. - Послухався б.
- Не послухався б. - Ти правий.
Як він?
Ваша величносте...
Не турбуйся.
Ти так довго намагаєшся це сказати, що я вже здогадався.
Батьку...
Усі там будемо, синку.
Ходімо.
Інакше спізнимося.
А пунктуальність -
ввічливість королів.
Його величність король!
Сподіваюся, ваш батько говорив з вами про вашу поведінку в лісі.
Це вас не стосується, ерцгерцогу.
Все, що стосується вас, стосується і мене, ваша високосте.
Негоже відпускати оленя.
Не треба вбивати когось лише тому, що так заведено.
Десь так.
Майстер Фінеус, володар пензля, терпляче чекає.
Зробіть його привабливим, майстре Фінеус.
Треба причарувати хорошу наречену,
хоч він і не слухає, що я кажу.
Спробую вам догодити, ваша величносте.
Але я не чарівник.
Прекрасне полотно, майстре Фінеус.
Дякую.
Якби він хоч щось тямив у мистецтві.
То ці портрети
справді розішлють за кордон?
Щоб схилити високопоставлених принцес приїхати на бал?
Бал - це традиція, яка усім до вподоби.
На балу ти обереш собі наречену.
Чарівно.
Якщо вже я маю одружитися, то чому не можу взяти добру, чесну селянку?
А скільки дивізій дасть нам ця "добра, чесна селянка"?
Як вона зміцнить королівство?
Ми - маленьке королівство серед могутніх держав, ваша високосте.
А світ небезпечний.
Послухай, синку.
- Піднімаю, майстре Фінеус. - Добре.
Я хочу, щоб ти і королівство були в безпеці.
Гаразд, батьку,
за однієї умови.
Нехай запрошення розішлють усім, а не лише дворянам.
Війни приносять горе усім.
Що скажете?
Це сподобається людям?
Не мені вирішувати, ваша величносте.
Але я не проти трохи розважитися.
Думаю, ми домовимося.
Бал для людей,
а принцеса для принца.
Здається, це крок у правильному напрямку, якщо спитаєте мене...
Ми тебе не питаємо.
Перепрошую. Неслухняні фарби, неслухняний пензлик.
Опускай, Самсоне.
У мене навіть подушечки немає.
Так, нижче, нижче. Не так...
Я упав.
Я справді упав. Перепрошую.
До речі, непоганий ракурс.
Чудові ніздрі. Можна мені довший пензлик?
У вас кепський вигляд, панночко.
Справді.
Навіщо ви залишаєтесь там, якщо вони так до вас ставляться?
Бо я пообіцяла мамі і татові,
що дбатиму про дім, в якому ми були щасливі.
Вони любили цей дім,
і тепер, коли їх не стало, я люблю його за них.
Це мій дім.
Увага! Увага!
Усім тихо!
"Знайте,
у цей день, за два тижні,
у палаці дадуть
королівський бал.
На цьому балу
за давнім звичаєм
принц обере собі наречену.
Окрім того,
за бажанням принца
цим указом проголошую, що всі дівчата королівства,
дворянки і простолюдинки,
запрошені прибути на бал.
Така воля нашого ясновельможного короля".
Перепрошую, мадам.
Елла хотіла побачити Кріса, підмайстра.
А її зведених сестер більше вабила думка зустрітися з принцом.
Я причарую його, і він мене покохає. От побачите!
Це приголомшлива новина!
Заспокойтеся.
Послухайте мене.
Одна з вас мусить здобути серце принца.
І тільки тоді ми зможемо вилізти з боргів, у яких загрузли
в цьому болоті!
Я принцеса?
А може, я
принцеса?
Ти уже все сказала,
чого й далі стовбичиш тут?
Повертайся у місто
і замов у кравчині три бальні сукні.
Три?
Ви такі люб'язні.
Ти про що?
Що подумали про мене.
Подумала про тебе?
Мамусю, вона думає, що третя сукня для неї.
Бідолашна, дурненька, маленька Попелюшка. Як незручно.
У тебе надто високі амбіції.
Ні. Я лише хочу побачитися з другом.
Давай я тобі поясню.
Одна сукня для Анастасії,
одна для Дрізелли,
і одна для мене!
Вона не знає, що це означає.
Добре. Правильно.
Тоді все вирішено.
Іди!
Усі дівчата королівства спробують причарувати принца.
Ти повинна встигнути першою, поки кравчиню не завалили роботою!
Що вона сказала, Дрізелло?
Я вчила французьку, а не італійську!
Прокиньтеся, ваша високосте. Ви спите.
Перепрошую.
Ви сам не свій з полювання.
Це все та чарівна дівчина. Увесь час думаю про неї.
Але на світі багато дівчат.
Але її душа, її доброта...
А у неї є сестра?
Не знаю.
Я нічого про неї не знаю.
Може, ваша таємнича дівчина приїде на бал.
Тому ви й запросили усіх, правда ж?
Капітане.
Я дію виключно в інтересах підданих.
Звичайно.
Я помилився.
А якщо вона все таки прийде?
Ви скажете їй, що ви принц.
А принц може обрати наречену, яку забажає.
- Ха! - Ха?
Так, "ха".
Мій батько і ерцгерцог дозволять мені одружитися лише з принцесою.
Якщо та дівчина з лісу така чарівна, як ви стверджуєте,
вони можуть і передумати.
Настав день балу,
і все королівство
затамувало подих в очікуванні.
Хочете, щоб я стала вашою королевою?
Хто? Я?
Сильніше.
Сильніше!
Сильніше.
Ось так!
Ти розкішна, сестро.
Ти теж.
Ми змагаємося за принцову руку.
Але це не означає, що ми замислили лихе одна одній.
Звісно, сестричко.
Я не труїтиму тебе перед виїздом на бал.
А я не випхаю тебе з карети на ходу.
А я не розіб'ю твою голову об сходи палацу, як приїдемо.
Ми ж сестри, врешті-решт.
Нас єднає спільна кров.
Нехай вирішує принц.
Який він, цікаво?
Яка різниця, який він?
Він невимовно багатий.
А ви б не хотіли дізнатися про нього більше, перш ніж одружитися?
Звичайно, ні. Ще передумаю.
Закладаюся, ти ніколи не розмовляла з чоловіком.
Так, круглоголова?
Один раз розмовляла.
З паном.
Якийсь служник, напевно.
Або підмайстер.
Це був підмайстер.
Мама каже, що всі чоловіки дурні.
Що швидше ти це зрозумієш, то краще.
Перший танець, панночко?
Чарівний принце, ви бешкетник!
- Дай я примірю. - Ні, це я одягну.
- Ні! - Ні!
Уже не вперше
Елла відчула жаль до цих двох інтриганок,
які були такими потворними у душі, як гарними ззовні.
Принц мій!
Він покохає мене!
Але я стану його королевою!
Хоч мачуха й не замовила четвертої сукні,
Елла не знаходила причин,
чому б не пошити її самій.
Крім того, у неї були маленькі помічники.
Мої любі дівчатка.
Дивлюся я на вас,
і починаю думати, що одна з вас справді зачарує принца.
А якщо подумати, що я виставила на старт двох конячок!
Запевняю, ніхто у цілому королівстві не затьмарить моїх доньок.
Попелюшко?
Я не витрачала грошей.
Це стара мамина сукня.
Я її трохи підшила.
Попелюшка на балу!
Кому потрібна наречена-служниця?
Після всього, що я зробила...
Я не хочу вам заважати.
Я не хочу зустрічатися з принцом.
І не зустрінешся, бо ти нікуди не їдеш.
Але ж запрошено усіх дівчат королівства,
це воля короля.
Про короля я й думаю.
Ти образиш королівську особу,
якщо з'явишся у палаці у цьому старому лахмітті.
Лахмітті?
Це мамине.
Мені прикро це казати,
але смак у твоєї мами був сумнівний.
Ця сукня така старомодна,
що практично розпадається.
Рукав відірвався.
- Та вона розсипається. - І ще це!
Це сміховинне старомодне дрантя!
Навіщо ви так?
А як інакше?
Я не дозволю, щоб моїх доньок пов'язували з тобою.
Їх не повинні бачити
з обірваною вбогою служницею.
Бо така ти є.
І такою будеш завжди.
Запам'ятай мої слова!
Ти не поїдеш на бал!
Ну ж бо, поїхали!
Вибач, мамо.
Вибач.
Я обіцяла бути відважною, але не можу.
Більше не можу.
Я більше не вірю.
Перепрошую.
Не допоможете мені, панночко?
Почастуйте мене скоринкою хліба або краще кухлем молока.
Звичайно.
Так, звичайно.
Зараз щось пошукаю.
Чого ти плачеш?
Нічого.
Нічого?
Нічого.
Що таке кухоль молока? Нічого.
А от доброта - це все.
Не хочу тебе квапити, але часу в нас обмаль, Елло.
Звідки ви мене знаєте?
Хто ви?
Хто я?
А я думала, ти мене впізнаєш.
Я твоя зрощена орхідея.
Тобто хрещена фея!
Не може бути.
Чому?
Фей не існує.
Їх придумали для дітей.
А хіба твоя мати не вірила у них?
Не кажи "ні", бо я її чула.
Ви її чули?
Чари-бари, чари-бари.
Так! Спершу головне.
Дозволь, я перевдягнуся у щось зручніше.
Так краще.
То на чому я спинилась?
Як ви так...
Так.
Дай-но подумати.
Нам потрібне щось схоже на карету.
Те корито?
Не дуже схоже.
Ні, ні, я люблю фрукти й овочі.
Тут ростуть кавуни?
Ні.
Канталупи?
Я навіть не знаю, що це.
Артишоки?
Кумкват?
Помідори?
У нас є гарбузи.
Гарбузи?
Такого ще не було.
Щось цікавеньке.
Тільки я не люблю перестиглих.
Надто чавкають.
Подивимося. Підійде.
Так. Ніж?
Тримайте.
Дякую, люба.
Привіт, мій дивний помаранчевий овочевий друже.
Невеличкий надріз.
Гарно!
Важкий гарбуз!
Обережно, мишки!
Гаразд. Нічого.
Зробимо це тут.
Що зробимо тут?
Перетворимо гарбуз на карету.
Ти дієш мені на нерви.
- Може, я закрию очі? - Так буде краще.
Заради неба. Давай спробуємо.
Щось таки відбувається.
Розумієш, фокус у тому...
А я забула, у чому фокус.
Я просто подумала,
якщо він стане більшим...
Так?
Обережно.
Це так і мало бути?
По-твоєму, я зовсім сказилася?
Тікай!
Ховайся!
Ну ось!
Одна карета.
Ви дійсно моя хрещена фея.
Звичайно.
Я не перетворюю гарбузи для кожного зустрічного.
І де ж ті мишки?
Мишки?
Так.
Мишки, мишки, мишки.
Ось вони.
Біббіді-боббіді-бу!
Чотири білі жеребці.
Ґас-Ґасе, чудово виглядаєш!
Як ви...
Що там далі?
Карета є, коні є... Лакеї!
Лакеї?
Привіт, пане Ящірка.
Біббіді-боббіді-бу!
Привіт!
Викликали?
Тепер мені потрібен кучер.
Кучер?
Я сказала "кучер"? Тобто "гусак".
Я ніколи не їздив. Я гусак.
Ану швиденько!
Усі по місцях, не гаймо часу!
Ну ж бо!
Хрещена феє!
Що?
Моя сукня.
Я не можу іти в цій сукні.
- Можете її полагодити? - Полагодити?
Ні, ні. Я перетворю її на нову.
Ні, будь ласка, не треба.
Це сукня моєї мами.
Я б хотіла у ній піти на бал.
Так вона ніби буде поруч зі мною.
Я розумію.
Але вона ж не заперечуватиме, якщо я її трішки вдосконалю?
Вона ж нічого не матиме проти синього кольору?
Ні.
Ось так.
Вона прекрасна.
Їй би сподобалося.
А тепер ходімо. Швиденько!
Ти запізнишся!
Я ніколи раніше такого не робив!
Ой лишенько.
Зупини цю кляту карету!
Дякую.
Хвилиночку!
Це твоє найкраще взуття?
Нічого. Його й так не видно.
Ні, воно псує весь образ. Швиденько, швиденько.
Знімай їх. Вони огидні.
Спробуємо щось новеньке.
Я знаюся на взутті.
Але...
Вони кришталеві?
Так.
І дуже зручні.
Елло, тобі час їхати.
Хрещена феє?
Слухаю?
Моя мачуха і зведені сестри?
Не хвилюйся.
Я подбаю, щоб вони тебе не впізнали.
А тепер іди.
Тебе чекають на балу.
Елло!
Мало не забула.
Пам'ятай, магія не триватиме вічно.
Як стихне луна останнього дзвона, який ознаменує північ,
чари розсіються,
і все стане таким, як було.
Опівночі?
Опівночі.
Цього більше, ніж досить.
- Тоді поспішай. - Дякую.
Дякую.
Гусаче, рушай!
До побачення!
Принцеса Мей-Мей Фуцзянська.
Принцеса Шахразада Сельджуцька.
Принцеса Челіна Сараґоська!
Принцеса Імані народу Шона!
Принцеса Фаїна, Хризантемний Трон!
Леді Тремейн та її доньки.
Я Дрізелла.
А я Анастасія.
- Хай знають. - Я дуже розумна.
А я дуже вродлива.
Дуже розумна панна Дрізелла
і дуже вродлива Анастасія.
Та ходімо вже!
Лорд Фанеріні.
Кого виглядаєш?
Нікого.
Ту дівчину з лісу, так?
Ось чому ти так щедро роздавав запрошення.
Батьку, це все заради підданих.
Мені відома твоя любов до підданих, Крісе.
А ще я знаю, що вона заморочила тобі голову.
Ти ж бачив її лише раз, та ще й у лісі.
Ти ж теж змушуєш мене одружитися з тою, кого я бачитиму раз, сьогодні.
З принцесою.
Принцеса або ніхто.
Притримайте двері! Ще одна гостя.
Дозвольте представити її високість принцесу Челіну із Сараґоси.
Ви вродливий, як і на портреті.
І ваше маленьке королівство просто чарівне.
Сподіваюся, наше "маленьке королівство" не надто тісне.
Панно Елло.
Дякую.
Я боюся, пане Ящірка.
Я звичайна дівчина, а не принцеса.
А я звичайна ящірка, а не лакей.
Радійте, поки є нагода.
Ваша величносте, ваша високосте,
мілорди, пані та панове,
шановні гості і піддані нашого королівства,
зараз принц обере партнерку для першого танцю.
Нехай почнеться наш бал!
Перепрошую.
Прошу вибачення, ваша високосте.
Не знаю, що на нього найшло.
Пане Кріс.
Це ви,
правда?
Я.
Ваша високосте,
якщо дозволите,
чи міг би я...
це була б честь для мене,
якби ви дозволили мені запросити вас
на перший...
Танець?
Так, танець.
Саме так.
Усі на вас дивляться.
Повірте, вони дивляться на вас.
Хто вона?
І гадки не маю.
Хто це, мамо?
Точно не знаю, але це не віщує нічого доброго.
У неї така гарна сукня.
- І сама вона гарна. - Зосередьтеся!
Ви повинні причарувати принца, дурепи! Ідіть туди!
Але ніхто не запросив нас на танець.
Панове, знайомтеся з моїми доньками - Анастасія і Дрізелла.
Уперед!
Усміхайтесь.
Ходімо зі мною.
Ідіть туди. Усміхайтесь.
То ви принц!
Звичайний принц.
На світі багато принців.
Я лише один з них.
Але насправді вас звуть не Кріс.
Звісно, Кріс, і мій батько справді мене так називає,
особливо коли не сердиться.
Але ви не підмайстер.
Підмайстер. Підмайстер монархії.
Вивчаю ремесло.
Матінко моя!
Пробачте мені, будь ласка.
Я думав, що ви б по-іншому до мене поставилися, якби знали.
Я теж думав, що ви проста, добра селянка,
а тепер бачу, що ви не хотіли злякати звичайного солдата.
Такого б не трапилось.
То більше жодних несподіванок?
Більше жодних несподіванок.
То це ви?
Не люблю своїх портретів. А ви?
Ніхто й ніколи не малював мого портрету.
Ні? А дарма.
Хто вона?
Вона не назвалася, ваша милосте.
А ти не запитав?
У мене забракло повітря, ваша милосте,
як я оголосив принцесу Болдвін з Ланвайрпуллґвинґілґоґорих...
Замовкни.
Уже замовк.
Не можу в це повірити!
Ні! Не вона!
Вас на балу не шукатимуть?
Можливо.
Та давайте ще не будемо повертатися.
Щось сталося?
Коли я повернуся, мені свататимуть панну на їхній вибір.
Я маю одружитися заради вигоди.
Чиєї вигоди?
Гарне запитання.
Звісно, ви повинні слухати своє серце.
Але я також мушу зважати на волю короля.
Він мудрий правитель і люблячий батько.
Може, він змінить свою думку.
Боюся, у нього небагато часу.
Бідолашний Кріс.
Кажуть, вона принцеса.
Наш принц, схоже, дуже нею захопився.
Вона пішла відразу до нього.
Така безпосередність варта уваги.
Але якщо вона принцеса, це, може, й непогано.
Я уже пообіцяв його руку й серце принцесі Челіні.
Але...
Перепрошую, ваша милосте.
Я не хотіла заважати.
Ні, це ви мені пробачте, пані.
Ваша таємниця у безпеці.
Я ще ніколи нікому не показував цей сад.
Таємний сад.
Яка краса!
Прошу.
Ні, не варто.
Варто.
- Не варто. - Варто.
Я сяду.
Можна?
Будь ласка.
Вона кришталева.
Чом би й ні?
Дозвольте.
Дякую.
Ось так.
Скажіть мені, хто ви насправді.
Якщо я скажу, усе може змінитися.
Не розумію. Можете бодай назвати своє ім'я?
Мене звуть...
Мушу йти.
Важко пояснити.
Ящірки і гарбузи, і все таке.
Зачекайте!
Куди ви?
Ви були надзвичайно люб'язні.
Дякую за чудовий вечір. Мені сподобалося.
Кожна мить!
"Ящірки і гарбузи"?
Перепрошую.
Вибачте! Мені страшенно шкода.
Боже мій!
Мій принце!
Ви не ту взяли!
Йому потрібне її ім'я!
Я знаю, що йому потрібне її ім'я.
Її ім'я, дурню. Дізнайся, як її звуть!
Це боляче!
Ваша величносте.
Панночко.
Вибачте, будь ласка.
Нічого страшного, люба.
Я лише хотіла сказати, ваша величносте,
що ваш син Кріс - найкраща людина у світі.
Добрий і відважний.
І дуже вас любить.
Перепрошую!
Зачекайте!
Куди ви?
Швидше, швидше!
Поверніться!
Швидше!
Хутчіш, пане Гусак!
Зачекайте!
Обережно!
Коня, капітане.
Ні!
Може, це пастка, щоб виманити вас із палацу.
Ви потрібні батькові.
Капітане!
Я так гарно проводив час.
А вам подавай лише її?
Так, лише її.
Швидше, пане Гусак!
Ну ж бо!
Обережно, пане Гусак!
Боже мій!
Гей, ви!
Зупиніться, іменем короля!
Як невчасно.
Зупиніться!
Я знаю, що робити!
Так!
О так!
Відчиніть!
Ой лишенько!
Ні, ні, ні.
Вибачте.
Вона дуже зручна.
Замовкніть!
Попелюшко!
Доведеться її розбудити.
Попелюшко!
Прокидайся, ледацюго!
Чаю і печива.
З поверненням!
- А ти весела! - І мокра!
Гуляла під дощем, щоб трохи розвіятись.
Дурненька.
Чаю нам.
Ми не спілкувалися словами.
Але серця зустрілися.
Точно. Моє серце і серце принца.
Твоє серце поперлося по канапки.
І ти не бачила, як він зі мною танцював.
Танцював з тобою?
Та він з тобою навіть не розмовляв.
Це не наша провина, мамо. Це все та дівчина.
Таємнича принцеса.
Таємнича принцеса?
Як цікаво.
Ніяка вона не принцеса.
Непрохана вискочка, яка виставила себе на посміховисько.
Справді?
Вульгарна дівуля, яка з'явилася на балу
без супроводу,
і на жах усім присутнім кинулася на принца.
Він танцював з тою потворою.
- Справді? - Так.
Він її пожалів.
Він надто вихований, щоб випровадити її перед усіма.
Та щоб ця зухвала дівуля і далі нас не ганьбила,
- він вивів її з залу. - І вигнав.
Але вона відмовилася йти,
і варта змусила її тікати з палацу!
Мені шкода принца. У нього такий поганий смак.
Вони варті одне одного.
Це не має значення, дівчата.
Бал був лише для годиться.
Принц не може одружитися з тою, кого кохає.
Його пообіцяли принцесі Челіні Сараґоській.
Ерцгерцог сам мені сказав.
Це нечесно.
Так.
Але так влаштований світ.
Привіт.
Дякую за вашу допомогу.
Це був наче сон.
Краще, ніж сон.
Еллі не терпілося записати усе, що сталося,
щоб запам'ятати кожну мить,
наче вона розповідатиме матері і батькові
про бал у палаці і принца.
Усі думки про принца.
Ти прийшов.
Добре.
Батьку.
Не залишай мене.
Я мушу.
Ти не повинен бути сам.
Одружися.
З принцесою Челіною.
А якщо я накажу тобі?
Я люблю і поважаю тебе, але ні.
Я вважаю, що нам не варто шукати за кордоном
ані сили, ані долі.
Усе, що може знадобитися - поруч.
Потрібна лише відвага і доброта, щоб це побачити.
Це правда.
Ти подорослішав.
Добре.
І, може, за той час, що мені залишився,
я стану тим батьком, на якого ти заслуговуєш.
Не одружуйся з розрахунку.
Одружися з любові.
Знайди ту дівчину.
Знайди її.
Ту, про яку всі говорять.
Ту роззяву,
- яка губить взуття. - ...губить взуття.
Не сумуй, хлопче.
Дякую, батьку.
Це я тобі дякую, Крісе.
Я люблю тебе, синку.
І я люблю тебе, батьку.
Коли жалоба минула, принц розіслав оголошення.
Слухайте! Слухайте!
Слухайте!
Знайте, що наш новий король
цим засвідчує свою любов
до таємничої принцеси,
яка взула на бал
кришталеві туфельки.
Король просить її з'явитися в палаці,
і якщо її воля,
він одружиться з нею
з усіма належними церемоніями.
Ти це шукаєш?
З цим, мабуть, пов'язана чудова історія.
Розкажеш?
Ні?
Ну гаразд.
Тоді я розкажу тобі історію.
Колись давно
жила вродлива юна дівчина,
яка вийшла заміж з любові.
І в якої народилося двоє донечок.
Усе було добре,
але одного дня її чоловік,
світло її життя, помер.
Тоді
вона вийшла заміж заради своїх доньок.
Але той чоловік теж помер.
І вона була приречена щодня дивитися на його любе дитя.
Вона сподівалася видати заміж
одну зі своїх красивих дурних доньок за принца.
Але його причарувала дівчина у скляних капцях.
Тож
відтоді я жила нещасливо.
Моя історія на цьому закінчилась.
Розповідай свою.
Ти це вкрала?
Ні.
Мені це подарували.
Подарували?
Подарували. Ніхто нічого не дарує.
За все треба платити.
Це неправда.
Доброта безкоштовна. Любов безкоштовна.
Любов не безкоштовна.
І ось як ти мені віддячиш,
щоб отримати те, чого бажаєш.
Ніхто не повірить, що брудна служниця без сім'ї
завоювала серце принца.
Але якщо тебе представить шляхетна пані,
тебе не ігноруватимуть.
Коли вийдеш заміж,
зробиш мене управителькою королівського двору.
Анастасію і Дрізеллу видамо заміж за багатих лордів.
І я втихомирю того хлопця.
Він не хлопець.
А хто ти?
Як ти правитимеш королівством?
Краще залиш це мені.
Так ми всі отримаємо те, чого хочемо.
Ні.
Ні?
Я не змогла вберегти батька від вас,
але вбережу принца і королівство
будь-якою ціною.
Що ж, ти робиш помилку.
Ні!
Чому?
Чому ви така жорстока?
Я не розумію.
Я намагалася бути доброю з вами.
Ти? Доброю зі мною?
Так.
Ніхто не заслуговує на всі ті приниження, яких я від вас зазнала.
Навіщо ви це робите?
Навіщо?
Бо ти молода, невинна і добра.
А я...
Ні!
Можна поцікавитися, звідки це у вас?
Забрала у брудної служниці з мого дому.
То таємнича принцеса - простолюдинка.
Ви й не уявляєте, як я злякалася, коли розкрила її підлість.
Ви нікому про це не казали?
Навіть своїм донькам.
Ніхто не повинен дізнатися правду.
Ви вберегли королівство від величезної ганьби.
І я б хотіла, щоб так було й надалі.
Ви мені погрожуєте?
Так.
Чого ви хочете?
Я хочу бути графинею.
І вигідно видати заміж двох своїх дочок.
Згода.
А дівчина?
Робіть з нею, що заманеться.
Вона мені ніхто.
Де?
Покинули при дорозі.
- А її знайшли? - Дівчину?
Ні, вона зникла.
Має бути причина, чому вона зникла.
Може, її десь замкнули.
Не втрачайте надії, Крісе.
Навпаки, не втрачайте мудрості.
Наші піддані мають знати, що королівство в безпеці.
Що у короля є королева, і держава матиме спадкоємця.
Вони хочуть бути упевненими у майбутньому!
Згоден! То дамо їм упевненість.
Я король.
Я наказую знайти таємничу принцесу,
навіть якщо вона цього не хоче.
Я маю знову її побачити.
Та якщо її не знайдуть,
тоді заради королівства ви повинні одружитися з принцесою Челіною.
Заради королівства.
Дуже добре, згоден.
Але ваша високосте...
Тільки шукайте як слід.
Звичайно, ваша величносте.
Даю вам слово.
Наступна.
Туфельку возили по всьому королівству вздовж і впоперек,
міряли усім дівчатам, багатим і бідним, усяким.
Боже мій!
Ви перша, пані.
Що ж, спробую.
Добре. Де мені сісти?
Гоп! Сяду тут.
Обережно, нога набрякла.
Я була...
Це дріжджі.
Ерцгерцог дотримав слова.
Він не шкодував зусиль, щоб довести принцові,
що таємничу принцесу знайти не вдасться.
Налізла!
- Не налізла. - Налізла, кажу!
- Це не ваш розмір. - Мій!
- Я таємнича принцеса! - Віддайте туфельку.
Заберіть у неї туфельку!
Не забирайте її в мене, будь ласочка!
Будь ласка, це моя туфелька!
Дорогу туфельці!
Можна спробувати на іншу ногу?
Не думаю.
Та хоч скільки вони міряли,
чарівна туфелька не підходила навіть найшанованішим дівчатам.
Ми знайшли для вас таємничу принцесу!
Що сталося, капітане?
Ми не знайшли дівчину.
Я розчарую короля.
Облиш! Не втрачай надії.
Ось ще один будинок.
Треба обшукати кожен закуток.
- Коні! - Коні!
Мамо, це наш шанс!
Впустіть їх!
Панове! Яка приємна несподіванка.
Хвилинку вашого часу, шановна пані.
Звичайно, ваша милосте.
Будь ласка. Сюди.
Елла не знала, хто внизу.
Та й їй було байдуже.
Адже до неї ніхто приїхати не міг.
Жаклін, припини!
Вона всохла.
Спробуйте ще раз.
Годі!
Люби мене
Хоч Елла й сумувала, проте надії вона не втрачала.
Вона знала, що бал
і час, проведений із принцом,
стануть прекрасними спогадами,
як спогади про батька і матір,
і її щасливе дитинство.
Влізла!
Мені шкода, панно.
Лаванди цвіт, ділі-ділі
Все голубе
Люби мене, ділі-ділі
Як я тебе
Дуже добре.
Ми свою роботу виконали, капітане.
Але доля може бути ласкавою до нас, дівчатка.
Справді, пані!
Коли я князь, ділі-ділі
То ти княжна
Лаванди цвіт, ділі-ділі
Все голубе
Люби мене,
ділі-ділі
Як я тебе
Пташиний спів, ділі-ділі
Бузок цвіте
В саду мене, ділі-ділі
Ви це чули, ваша милосте?
Їдьмо, капітане.
Хвилинку.
Пані,
у вашому домі ще є дівчата?
Немає.
То це ваш кіт так гарно співає?
Досить з нас пошуків на сьогодні, капітане. Рушаймо.
Але вона бреше, ваша милосте.
Нісенітниці! Я їй вірю. Ми їдемо.
Ерцгерцогу!
Ваша величність.
Чудовий спів. Змушує мене затриматися.
Ваша величносте, я не знав...
Капітане, ви б не могли перевірити?
Із задоволенням, ваша величносте.
Люби мене, ділі-ділі
Як я тебе
Ось! Бачите?
Я ж казала, нікого важливого немає.
Це ми з'ясуємо.
Панно.
Вас просять і зобов'язують з'явитися перед королем.
Я тобі забороняю!
А я забороняю вам забороняти їй!
Хто ви, щоб зупиняти королівського офіцера?
Імператриця?
Свята?
Богиня?
Я її мати.
Ви ніколи не були
і ніколи не будете моєю матір'ю.
Ходімо, панно.
Не забувай, хто ти, нікчемо!
Чи достатньо бути просто собою?
Тепер магія їй не допоможе.
Це, мабуть, найбільший ризик для кожного з нас.
Показати, хто ми насправді.
Будь відважною і доброю.
Хто ти?
Я Попелюшка.
Ваша величносте,
я не принцеса.
У мене немає карети,
немає батьків
і немає посагу.
Я навіть не знаю, чи підійде мені ця красива туфелька.
Але
якщо підійде,
ви приймете мене такою, якою я є?
Чесною селянкою, яка кохає вас.
Звісно, прийму.
Але лише якщо ви приймете мене таким, як я є.
Підмайстром, який все ще вчиться ремеслу.
Прошу.
Попелюшко!
Елло!
Моя люба сестричко! Вибач.
Нам так шкода.
Ходімо?
Я вам вибачаю.
Вибачили їм чи ні,
але мачуха і зведені сестри Попелюшки
разом із ерцгерцогом залишили королівство
і більше ніколи не поверталися.
Вони б сподобалися одні одним.
Треба замовити твій портрет.
Ні. Я не люблю своїх портретів.
Будь доброю.
І відважним.
І все буде добре.
Готовий?
До чого завгодно, поки ти поруч.
Моя королево.
Мій Крісе.
Отож Кріс і Елла побралися,
і скажу вам, як її хрещена фея,
що їх вважали
найбільш справедливими і добрими правителями королівства.
А Елла й надалі бачила світ, не таким, як він є,
а яким міг би бути,
якщо лише вірити у відвагу,
доброту й іноді
у крихту магії.
КІНЕЦЬ
ПОПЕЛЮШКА
Куди усі поділися?