U davna vremena, živela je jedna devojčica Ela.
I ona je videla svet, ne onakav kakav jeste, već možda kakav bi mogao biti,
uz pomoć malo magije.
Dušo! -Za svoju majku, i oca ona je bila princeza.
Istina, nije imala ni titulu, ni krunu, ni zamak,
ali ona je vladala svojim malim kraljevstvom
koje je imalo svoje granice, i kuće na rubu šume.
Ljudi su tu živeli generacijama.
Sa gospodinom Gusanom
i ostalim životinjama na farmi.
Hej, šta to radiš. Pusti i druge da jedu.
Ne želiš da ti se naduva stomak.
Gasker, ti si bolničarka, jel tako Žaklin.
I ne smeš jesti njenu hranu. Jel tako Loli?
I dalje veruješ da mogu da te razumeju? -Mogu li, majko?
Da. Verujem da nas životinje slušaju, i da razgovaraju sa nama
samo ako dobro slušamo.
Tako znaju da se brineš o njima. A ko se brine o nama?
Dobra vila, naravno.
Veruješ u njih?
Ja verujem u sve. -Onda i ja verujem u sve.
Njen otac je bio trgovac. Koji je radio u inostranstvu.
Gde su moje prelepe devojke?
Moje duše.
Eli je mnogo nedostajao.
Ali je znala da će se vratiti.
Došao si!
Šta je to? -Ovo?
Našao sam ga na drvetu.
Misliš da ima nešto unutra?
Lepo je.
Na francuskom se zove papilion.
Papilion. -Vrlo dobro!
-Mogu li da vas zamolim za ples. -Možete. -Hvala vam.
Stojiš mi na nogama.
Dakle...
Ovo je papilion.
Sve je bilo dobro.
Bili su vrlo srećna porodica, i voleli su se.
Ali nesreća ne bira vreme,
iako su bili srećni.
I tako je došla u Elin dom.
Dođi, Ela.
Ela, dušo.
Moram ti odati tajnu.
Veliku tajnu koja će ti pomoći u svim iskušenjima.
Zapamti ovo.
Budi hrabra i dobra.
Imaš više dobrote u malom prstu, nego većina ljudi u celom telu.
I ona sadrži moć,
više nego što misliš.
Ima magiju. -Magiju? -Stvarno.
Budi hrabra i dobra, dušo.
Obećaj mi. -Obećavam.
Dobro je.
Moram da idem uskoro, dušo. Molim te, oprosti mi.
Naravno da ti opraštam.
Vreme je prolazilo, i bol je polako slabila.
Ela se nije promenila.
Jer nije zaboravila obećanje.
Budi hrabra i dobra.
Otac, iako se nije promenio, nadao se nečim boljim.
Moja žena i ja smo pevali
I ako je postojao srećniji muškarac, ja ga ne znam.
To je sve za danas.
Obožavam srećan kraj. A ti?
To mi je omiljena vrsta.
I trebao bi biti. -Ela, zaključio sam
da je možda vreme
da započnemo novo poglavlje. -I jeste oče.
Možda sam ti pričao, na svojim putovanjima sam upoznao
Fransis Tremaina. -Da, radi kao preduzetnik, zar ne?
Radio je. Jadan čovek je preminuo.
Njegova udovica je časna žena
koja je još puna života.
Bojiš se da mi kažeš, ali ne bi trebao.
Ako ćeš biti srećan...
Hoću. Srećan!
Da li misliš da zaslužujem još jednu šansu?
Ako ne, mislim da sam gotov zauvek.
Naravno da zaslužuješ, oče.
Biće ti maćeha. I imaćeš dve sestre da ti prave društvo
Budi hrabra i dobra.
Dobrodošle, dame!
Vrlo ste ljubazni. -Drago mi je što smo se upoznali.
Imaš prelepu kosu. Trebala bi da je stiliraš.
Želite li da vam pokažem kuću? -Šta je rekla? Želi da nam
pokaže kuću. -Da li drže životinje unutra?
Šarmantno.
Hajde, Lucifere.
Ona je žena oštrog osećaja i prefinjenog ukusa.
Nije mnogo žalila, ali joj je crno dobro stajalo.
Nisi mi rekao da ti je kćerka ovako lepa.
Nasledila je od nj...
Njene majke.
Slobodno reci.
Koliko dugo tvoja familija živi ovde? -Preko 200 godina.
I za sve to vreme niko nije imao vremena za dekoraciju?
Anastazija, tišina.
Ovo nije naša kuća.
Ona je pravila atmosferu u kući, i svi su se smejali.
Užasan si!
Vi imate svoju žurku? Žaklin, Tedi, Petilda.
Pohlepni Gaskas.
A šta ti radiš, Lucifere?
Ne smeš pojesti Žaklin, ona je moj gost.
Hajde sada. Dovoljna ti je mačija hrana.
Mi, dame se moramo brinuti jedna o drugoj.
Propustićeš zabavu. -Imam posla.
Moram da idem ujutru.
Ali tek si se vratio.
Zašto moraš da ideš? -Samo na par meseci, dušo.
Šta bi želela da ti donesem?
Tvoje sestre, pardon, polusestre su tražile kišobrane.
Šta bi ti želela?
Donesi mi prvu granu koja te zakači na tvom putovanju.
To je čudan zahtev.
Moraćeš da je nosiš sa sobom i da se setiš mene, kad god je pogledaš.
A kada je vratiš, znaću da si dobro.
To je ono što stvarno želim. Da se vratiš.
Vratiću se.
Dok sam odsutan,
želim da budeš dobra prema svojoj maćehi i sestrama.
Obećavam. -Hvala ti.
Deo mene će uvek ostati ovde, Ela.
Zapamti to.
Kao i deo tvoje majke.
Ona je i dalje samo srce ovog mesta.
Zato uvek moramo paziti na ovu kuću. Zbog nje.
Nedostaje mi. A tebi?
Vrlo.
Ne zaboravi naše poklone!
Zbogom. -Zbogom! -Volim te. -I ja tebe!
Ela.
Nemoj plakati. -U redu maćeha.
Nema potrebe da me tako zoveš. Madam je bolje.
Uvek su delile sobu. Vrlo su povezane.
Mislim da će ih spavaće sobe ograničavati.
Moja soba je poprilično velika. Možda bi mogle da je podele.
Sjajna ideja! Baš si dobra devojka.
Ja ću spavati u... -Na tavanu! Sjajno.
Na tavanu? -Da. Samo privremeno.
Dok ne sredim sve sobe.
Na tavanu ima vazduha. Skloniće te od ove prašine.
I ponesi ovo gore, sa sobom.
Zabaviće te.
Ovde me ništa neće ometati.
Zdravo, Gaskas.
Znači ovde se krijete.
Izgleda i ja.
Okej. Pomozite mi.
Jel ona to priča sama sa sobom?
Vrlo prijatno. Nema mačaka.
Nema polusestara.
Imam sestru ludaču. -Ja imam dve. Čula sam to!
Sa kime priča? -Poludela je.
Dobro jutro. -Dobro jutro. Dobro jutro Tom!
Izvinite. Kako lepo jaje. Svaka čast.
Dobro jutro.
Hvala, Ela. -Nema na čemu.
Jutra nisu prijala polusestrama.
Bile su loše u spremanju kuće.
Zapravo, bile su loše u svemu.
Prekini.
Eli uvek iščekuje pisma, koja joj njen otac šalje.
To je natera da mašta o dalekim mestima.
Ali...jednog jutra.
Oče Džon.
Gospođice Eli. Vaše otac se razboleo na putu.
Nije preživeo.
Moram vam dati ovo.
A šta je sa kišobranima?
Ništa od toga nije bitno sada. Propale smo!
Kako ćemo sada živeti?
Hvala vam.
Sigurno vam je ovo bilo teško.
Kako će živeti, zaista.
Svaka kućna pomoćnica je morala da ode.
Njena maćeha i polusestre su je iskorištavale.
Više im je bila sluga nego sestra.
Ela je obavljala sav posao.
To je navodno bila dobra stvar. Tako ne bi tugovala.
Tako joj je rekla maćeha.
A one su bile više nego voljne da se
postaraju da ima mnogo posla.
Ako ništa, dobijala je hranu.
Makar ostatke.
Imala je malo prijatelja. Tačnije, njeni prijatelji su bili mali.
Tu ste.
Cenila je prijatelje koje je imala.
Vaš sto.
Ponekad je na tavnu bilo previše hladno za noćenje.
Ležala je pored vatre da joj bude toplije.
Zašto doručak nije spreman?
Jeste, madam. Samo da napravim vatru.
Radi svoj posao. -Da, madam.
Ela, šta ti je to na licu?
Madam?
To je pepeo.
Umij se. -Imam novo ime za nju!
Prljava Ela. -Pepeljuga!
Tako ćemo je zvati! -Devojke, previše ste dovitljive.
Za koga je ovo? Zar dolazi još neko?
To je za mene. -Zar nije previše da napraviš doručak, serviraš ga
i doručkuješ sa nama? Ješćeš kada završiš poslove, Pepeljuga.
Pepeljuga.
Imena imaju moć. Kao čarolije.
Imala je osećaj da su je maćeha i polusestre
zaista pretvorile u stvorenje od pepela i uglja.
Beži! Uhvatiće te!
Možda, da joj sudbina nije bila tako okrutna, nikada
ne bi pobegla u šumu, i srela princa.
Gospođice! Usporite!
U redu sam, hvala.
Da li ste u redu? -Ja jesam, ali njega ste preplašili.
Koga? -Jelena. Šta vam je on skrivio?
Moram priznati nikada ga nisam upoznao.
Vaš prijatelj? -Poznanik. Tek smo se upoznali.
Pogledli smo se, i videla sam mu u očima da ima još mnogo
toga da uradi u životu. -Gospođice, kako se zovete?
Zar je bitno? -Ne biste trebali da zalazite ovako duboko u šumu.
Nisam sama. Sa vama sam, gospodine...?
Ne znate ko sam?
Otac me zove Kit. Kada je dobro raspoložen.
Gde živite gospodine Kit.
Otac me uči da trgujem.
Vi ste šegrt? -Tako nekako.
Da li se ophode dobro prema vama? -Bolje nego što zaslužujem.
A prema vama?
Koliko je to moguće.
Žao mi je. -Niste vi krivi.
A niste ni vi, pretpostavljam.
Sigurna sam da može biti i gore.
Jednostavno, morate biti hrabri i dobri.
U pravu ste.
Upravo to i ja mislim.
Molim vas nemojte ga povrediti. -Ali to je ono što se radi kada loviš.
Samo zato što se to radi ne znači da to treba da se radi.
Opet ste u pravu.
Nećete ga povrediti?
Neću. -Hvala vam, gospodine Kit.
Tu ste, vaše visočanstvo. -Kit! Ja sam Kit!
Pođimo onda, gospodine Kit.
Dolazim.
Nadam se da ćemo se videti ponovo.
Takođe.
Upoznaćeš mnogo lepih devojaka.
Ona nije samo lepa devojka. Više je od toga.
Video si je samo jednom. Otkud znaš kakva je?
Ti si odmah znao za majku. -To je drugačije. Ona je bila princeza.
Upoznao bi je svakako. -Ne bih jer to ne bi bilo prikladno.
Moj otac bi mi rekao isto što i ja govorim tebi.
I ja bih poslušao. -Ne bi. -Bih. -Ne bi. -U redu, ne bih.
Kako je? -Vaše visočanstvo...
Nebitno. Ako mu treba toliko da kaže, onda ne zna ništa.
Oče...
Svi mi imamo probleme.
Zakasnićemo.
Tačnost je učtivost kraljeva.
Sigurno je popričao sa vama o vašem ponašanju u šumi. -To te se ne tiče.
Vaš posao je i moj posao.
Zašto ste pustili jelena? -Samo zato što to radiš, ne znači da treba da se radi.
Tako nekako.
Majstor Finius.
Neka izgleda kao spreman za brak. Uskoro ćemo mu naći mladu.
Iako me ne sluša. -Potrudiću se vaše visočanstvo, ali izvodim čuda.
Izvanredna pozadina, majstore Filius. -Hvala. Izgleda da zna sve o umetnosti.
Znači ovaj portret bi trebalo da privuče više devojaka na bal?
To je voljena tradicija. -I ti ćeš odabrati mladu.
Zar ne mogu da oženim, na primer, dobru, poštenu devojku sa sela?
Koliko će nam devizija doprineti ta devojka? Kako će ojačati kraljevstvo?
Mi smo malo kraljevstvo, vaše visočanstvo.
Ovo je opasan svet.
Želim da ti, i tvoje kraljevstvo budete na sigurnom.
U redu, oče.
Pod jednim uslovom.
Da svi budu pozvani na bal a ne samo plemstvo.
Šta vi mislite? Da li će to zadovoljiti narod?
Nije na meni da kažem, visočanstvo, ali meni bi dobro došlo malo veselja.
Onda je postignut dogovor.
Bal za sve ljude, a princeza za princa.
Ako pitate mene... -Nisam tebe pitao. -Izvinite.
Spustite me, moliću. Dole, dole. Ne toliko!
Na zemlji sam. Izvinite. Zapravo ovo je sjajan ugao. Sjajne nozdrve.
Ne izgledate dobro, gospođice.
Dobro sam.
Zašto ne pobegneš?
Zato što sam obećala roditeljima da ću čuvati mesto gde smo živeli srećno.
Voleli su to mesto.
To je moj dom.
Čujte i počujte!
U palati će se održati bal.
Gde će, skladu sa običajima, princ odabrati mladu.
Sve slobodne devojke, bilo da su plemstvo ili ne
su pozvane da prisustvuju.
Ela je bila uzbuđena, što ponovo ima priliku da vidi Kita, šegrta.
Njene polusestre su bile vrlo uzbuđene što će sresti princa.
Ovo su sjajne vesti!
Smirite se. Slušajte me
Jedna od vas mora osvojiti srce princa. Ako to učinite imaćete sve što poželite!
Ja! Princeza! -Ja! Princeza!
Prenela si nam vesti. Sada se brzo moraš vratiti u grad!
Javi im da očekuju tri lepe dame. -Tri?
Kako lepo od vas. -Na šta misliš? -Na to što ste me se setili.
Ne razumem. -Ona misli da je treća haljina za nju. Kako neugodno.
Previše si ambiciozna. -Samo želim da vidim prijatelja.
Da ti objasnim. Jedna haljina je za Anabelu,
jedna za Drizelu i jedna za mene!
Za damu. -Ona ne zna šta to znači.
Razumela sam. Sve haljine su zauzete.
Onda smo to raščistili. Sada idi!
Moramo stići tamo pre svih!
Šta je rekla? -Ne znam, ja znam francuski a ne italijanski.
Probudite se, vaše visočanstvo.
Izvini. Ne mogu da prestanem da mislim na jednu devojku.
Ima mnogo devojaka... -Ona ima duh i dobrotu
Da li ima sestru? -Ne znam. Ne znam ništa o njoj.
Možda je sretneš na balu.
Zato i želiš da svi dođu na bal. -To je zbog svih ljudi. -Naravno.
Jednostavno joj reci da si ti princ. Da princ može da oženi koju hoće.
Znaš da sam obećao ocu da ću oženiti princezu.
Pa ako je tako šarmantna, kao što kažeš da jeste, možda se predomisli.
Čitavo kraljevstvo je iščekivalo početak bala.
Želiš da budem tvoja mlada? Ko? Ja?
Čvršće! Čvršće! Cvršće!
Srećno, sestro. -I tebi.
Nećemo se boriti jedna protiv druge. -Naravno da ne draga sestro.
Ne bih ni pomislila da te otrujem pre bala.
Ni ja da te gurnem iz kočija dok se kreću. -Ni ja da te bacim niz stepenice.
Ipak smo mi sestre. Pustićemo princa da odluči.
Pitam se kakav je.
Zar je bitno? Bogat je.
Ne želite da ga upoznate pre nego što se udate? -Ne. Možda promenim mišljenje.
Ti sigurno nikada nisi razgovarala sa muškarcem. Jel tako?
Jesam jednom. Sa džentlmenom.
Sa nekim starcem. Sa nekim šegrtom. -Bio je šegrt, da.
Moja majka kaže da su svi muškarci budale. Što pre to shvatiš, to bolje.
Hoću ja da probam. -Ne!
Ela ih je sažaljevala.
Bile su ružne u duši, koliko i lepe spolja.
Pošto maćeha neće da joj kupi haljinu, Ela je odlučila da je sama sašije.
Uostalom, imala je pomoć.
Drage devojke.
Kada vas vidim ovakve
verujem da će jedna od vas uspeti da očara princa.
I kada pomislim da vas je dve
sigurna sam da niko neće imati veće šanse od mojih kćerki.
Ništa vas nije koštalo.
Ovo je haljina moje majke. Sama sam je prepravila.
Pepeljuga na balu.
Nemam želju da upoznam princa. -I nećeš. Jer ne ideš na bal.
Ali sve devojke su pozvane, po naredbi kralja.
Na kralja i mislim. Bila bi sramota da ideš sa nama na bal u tome.
Ali ovo je od moje majke.
Žao mi je što ti ovo kažem, ali tvoja majka je imala užasan ukus.
Toliko je zastarela, da se praktično raspada.
Raspada se! -Ta haljina je smejurija!
Kako si mogla? -Ne želim da neko povezuje moje kćerke sa tobom.
Bilo bi loše da se pojavimo tamo sa pocepanom, odrpanom devojkom. To si ti,
i to ćeš uvek i biti. Zapamti moje reči, ti ne ideš na bal!
Izvini, majko. Izvini!
Rekla sam da imam hrabrosti, ali nemam. Ne više.
Ne verujem više!
Izvinite.
Da li možete da mi date malo hleba? Ili mleka?
Da, naći ću nešto za vas.
Zašto plačeš? -Nije to ništa.
Ništa? Šta je čašica mleka. Ništa.
Ali zbog dobrote, to je sve.
Ne želim da te požurujem, ali nemaš mnogo vremena, Ela. -Odakle me znaš?
Ko ste vi? -Ko sam ja? Mislila sam da ćeš shvatiti.
Ja sam tvoja dobra vila.
Ne možeš biti. -Zašto da ne? -Zato što one ne postoje?
To su samo priče za decu. -Zar tvoja majka nije verovala u njih?
I nemoj lagati. Čula sam je. -Čula si je?
Okej. Prvo
da se presvučem u nešto udobnije.
Sada je bolje. Gde sam ono stala?
A da. Treba nam nešto od čega ćemo napraviti kočiju.
Može ona košara? -Ne čini se baš kao kočija. Treba mi neko voće. ili povrće.
Imaš li lubenicu? -Ne. -Kačenip? -Ne znam ni šta je to.
Artišoke? Kinesku narandžu? Paradajz?
Imamo bundeve.
Ovo će mi biti prvi put. Interesantno.
Nadam se da nije previše mekana.
Eno je. Nož!
Izvolite. -Hvala, draga.
Zdravo, moj narandžasti prijatelju. Kako si?
Teško je!
Nema veze. Možemo to i ovde da uradimo!
A šta to? -Da pretvorimo bundevu u kočije!
Pomalo sam nervozna. -Da zatvorim oči? -Možda je bolje.
Ma, samo ću to uraditi!
Nije upalilo.
Vidiš, trik je u tome... Zaboravila sam u čemu je trik.
Jel si to htela da uradiš? -Mislim da jesam.
Jedne kočije.
Stvarno jesi moja dobra vila. -Naravno. Ne pretvaram bundeve u kočije svakome.
Gde su miševi? -Miševi? -Da.
Eno ih!
Četiri bela konja.
Kako si...?
Šta nam nedostaje?
Sluge! -Sluge? -Zdravo gospodine gušteru.
Zvali ste?
Treba nam vozač. -Vozač? -Rekla sam vozač? Mislila sam gusan!
Ja sam gusan, ja ne znam da vozim!
Svi na svoja mesta!
Dobra vilo? -Molim?
Ne mogu ići u ovoj haljini. Popravi je.
Da je popravim? Ne, napraviću nešto novo... -Molim te nemoj.
Ovo je od moje majke. Volela bih da je nosim u palati.
To je skoro kao da je sa mnom.
Da li bi ti smetalo da je malo preuredim?
Predivna je. Svidela bi joj se.
Hajde sada! Zakasnićeš!
Stani!
To si obula? -U redu je. Niko ih neće videti.
Brzo. Izuj ih. Hajde da budemo kreativni.
Neke dobre cipele.
Ali... od stakla su. -Da. Vrlo su udobne.
Sada stvarno moraš ići. -Dobra vilo?
Da? -Šta je sa mojom maćehom i sestrama? -Ne brini. Neće te prepoznati.
Sada idi na bal.
Ela! Zamalo da zaboravim. Magija ne traje zauvek.
Poslednjeg otkucaja, poslednjeg zvona, u ponoć
Sva magija će nestati, i sve će se vratiti u normalu.
U ponoć? To je i više nego dovoljno vremena.
Idi onda. -Hvala ti.
Princeza, Selena od Zaragose.
Lejdi Tremejn, i njene kćerke.
Lejdi Tremejn, i njene kćerke!
Ja sam Grisel. -Ja sam Anastazija.
Pametna Grisel, i vrlo lepa Anastazija!
Hajde
Koga tražiš?
Nikoga. -Tražiš onu devojku iz šume, zar ne?
Zato si pozovao sve na bal. -To je zbog ljudi. -Znam da voliš ljude.
Ali takođe znam da je ne poznaješ, ako si je video samo jednom.
A ti bi da oženim devojku koju sam upoznao samo jednom, večeras.
Princezu. Mora biti princeza.
Predstavljam vam princezu Selenu od Zaragose.
Zgodni ste kao kao što se priča.
A tvoje malo veće je očaravajuće.
Nadam se da nećete pomisliti da je naše malo kraljevstvo previše malo.
Hvala ti.
Plašim se, gospodine gušteru.
Ja sam samo devojčica, a ne princeza.
A ja sam samo gušter, a ne čovek. Uživaj, dok traje.
Dame i gospodo,
Princ će sada odabrati devojku za prvi ples. Neka bal počne!
Izvinite.
Izvinite, vaše visočanstvo. Ne znam šta se dešava.
Gospodine Kit.
To si ti, zar ne? -Ja sam.
Vaše visočanstvo.
Ako smem... To jest
bila bi mi velika čast kada bi mi sa mnom igrala prvi...
Ples? -Da, ples! Tako je.
Svi gledaju u tebe. -Veruj mi, svi gledaju u tebe.
Ko je ona? -Ne znam.
Ko je ona? -Ne znam ali mi je poznata.
Obožavam njenu haljinu. -Tako je lepa.
Dosta! Idite tamo!
Gospodo, da vam predstavim moje kćerke. Drisela. Anastazija.
Ti si Princ?!
Pa ne bas Princ. Ima mnogo većih prinčeva od mene. Samo princ.
Ali tvoje ime nije zapravo Kit? -Nije. Tako me je otac zvao.
Ali ti nisi učenik(šegrt). -Naravno da jesam. I dalje učim da slikam.
Oprosti mi. Mislio sam da ćeš me gledati drugačije kada bi znala ko sam.
Mislio sam da si ti devojka sa sela. Sada vidim da nisi. -Ne bih baš rekla.
Nema više laži? -Nema više laži.
Jel si to ti? -Mrzim kako ispadnem na slikama. Ti ne?
Nikada nisam imala portret. -Nisi?
Trebala bi.
Ko je ona? -Ne znam. -Nisi pitao?
Nisam znao... -Začepi.
Zar im nećeš nedostajati, na balu? -Možda.
Ne želim da se vratim još.
Zašto da ne?
Zato što će me unutra terati da uzmem mladu koju oni odaberu.
Ne želim da se udam zbog koristi.
Čije koristi? -To je dobro pitanje.
Siguran sam da ćeš moći da pratiš svoje srce. -Moram slušati kralja,
jer je on mudar vladar. I dobar otac.
Možda uspeš da mu promeniš mišljenje.
Bojim se da nema mnogo vremena za to.
Jadan Kit.
Ljudi pričaju da je princeza. Princ je izgleda zaljubljen u nju.
Otišao je pravo do nje. -Ako je zaista princeza, možda je ovo dobra stvar.
Već sam mu obećao brak. Sa Princezom Selenom.
Oprostite, nisam želela da vas ometam.
Vi oprostite meni, gosođo.
Vaša tajna je sigurna sa mnom.
Nikome nisam pokazao ovo mesto.
Tajni vrt!
Prelep je!
Sedi. -Ne bih smela.
Trebala bi. -Ne bih. -Bi. -Ne bih. -Bi. -Hoću.
Mogu li. -Možeš.
Napravljena je od stakla? -Zašto da ne.
Dopusti meni. -Hvala.
Kada ćeš mi reći ko si zaista?
To bi možda promenilo sve. -Možeš li mi makar reći ime?
Moje ime je...
Moram da idem. Ne razumeš.
Gušteri i bundeve...
Čekaj!
Gde ideš? -Hvala ti na divnoj večeri.
Gušteri i bundeve?
Prinče!
Kako se zove. -Ne znam!
Vaše visošanstvo. Oprostite.
Želim da vam kažem da je vaš sin najbolji čovek kojeg poznajem.
Nadam se da znate koliko vas voli. Izvinite.
Sačekaj!
Gde ideš? -Požuri!
Brzo!
Molim te, požuri!
-Čekaj!
Dovedi mi mog konja. -Ne. Potreban si u palati.
Vaš otac vas treba ovde.
Od svih devojaka morao si baš nju da uzmeš.
Jesam.
Požurite, gospodine Gusane!
Pažljivo!
O, moj Bože.
Stanite!
O, ne, ne, ne.
Oprostite. Ovde će vam biti vrlo udobno.
Pepeljugo.
Spremi nam čaj i kolače. -Zašto si srećna? -I mokra.
Bila sam na kiši.
Nisi ga videla kad je igrao sa mnom. -Igrao sa tobom?
Nije ni pričao sa tobom. -Nismo mi krive, nego ona devojka.
Misteriozna princeza. -Misteriozna princeza? Zvuči lepo.
Nije ona nikakva princeza. Samo umišljena devojka!
Vulgarna devojka je ušetala na bal, i bacila se na princa.
Iz sažaljenja je igrao sa njom! Nije hteo da je odbije.
Princ je izašao, pa se kasnije vratio unutra.
Jurile smo ga. -Iskreno, žao mi je princa. Ima tako loš ukus.
Suđeni su jedno drugom. -Nije bitno devojke.
Princ se ne udaje iz ljubavi. Već je obećan princezi Seleni.
Čula sam od samog vojvode. -To nije fer.
-Da. Nije fer.
Zdravo, ponovo.
Hvala vam na pmoći.
Bilo je kao u snu.
Ela je jedva čekala da zapiše sve što se desilo.
Da ne bi ništa zaboravila.
Kao da je priču prepričavala svojim roditeljima o balu, i princu.
Pre svega, o princu.
Došao si. Dobro je.
Oženi princezu Selenu.
A kada bih ti naredio da to uradiš?
Volim te, i poštujem, ali neću...
Verujem da ne treba da se oženim zbog strateških razloga.
Sve što nam treba je
da budemo hrabri, i dobri.
I tako...
Postao si svoj čovek. Dobro je.
Iskoristiću ovo malo vremena što mi je ostalo da budem otac kakvog zaslužuješ.
Ne možeš da se udaš iz koristi.
Udaj se zbog ljubavi.
Pronađi tu devojku. Pronađi je.
Ona o kojoj svi pričaju. Ona zaboravna koja je izgubila cipelu.
Budi oprezan, dečko.
Hvala ti, oče.
Hvala tebi, Kit.
Volim te, sine.
I ja tebe, oče.
U podne
objava je izrečena.
Naš kralj je izjavio svoju ljubav prema
misterioznoj princezi
koja je nosila staklene cipele na balu.
Traži od nje da ode u palatu da mu se predstavi.
Ko god da je, ukoliko ona pristane na to,
kralj će je oženiti.
Ovo tražiš?
Sigurno imaš dobru priču. Hoćeš li mi je ispričati?
Ne? U redu onda.
Ja ću tebi ispričati jednu.
Jednom davno, bila je prelepa mlada devojka. Koja se udala iz ljubavi.
Imala je dve kćerke. Sve je bilo dobro.
Ali, jednog dana, njen muž, ljubav njenog života, je preminuo.
Sledeći put se udala zbog njenih kćerki,
ali i taj čovek joj je oduzet.
Bila je prokleta da svaki dan gleda u njegovu voljenu kćerku.
Htela je da uda jednu od njenih prelepih, glupih kćerki za princa.
Ali on se zaljubio u devojku sa staklenim cipelama.
I tako sam ja živela nesrećna do kraja života.
Tako je, čini se, priča završena.
Sada, ispričaj mi svoju.
Jesi li je ukrala?
Data mi je. -Data? Ništa se ne dobija besplatno. Za sve se plaća.
Nije istina. Dobrota je besplatna.
Ljubav je besplatna. -Ljubav nije besplatna.
Evo kako ćemo.
Niko ti neće verovati. Prljava devojčica bez porodice.
Ali ako odeš do princa sa cenjenom ženom
neće te ignorisati. Kada se udaš osiguraćeš mi visoko mesto u palati.
Anastazija i Grisel će biti udate za bogate lordove,
A ja ću biti jednaka kao taj dečak.
On nije dečak.
A ko si ti? Kako bi ti vladala kraljevstvom?
Ostavi to meni. Tako smo svi na dobitku.
Ne!
Ne? -Možda nisam uspela oca da zaštitim od tebe, ali hoću princa
bez obzira šta se desi. -Praviš grešku.
Ne! Zašto si tako okrutna?
Ne razumem. Pokušala sam da budem dobra prema tebi.
Ti prema meni? -Da! I ne zaslužujem da se tako ophodiš prema meni!
Zašto to radiš?
Zašto? Zato što si ti mlada i nevina
i dobra. A ja...
Ne!
Odakle ti ovo? -Našla sam je kod moje sluge.
Misteriozna princeza nije princeza.
Možete zamisliti koliko sam se začudila.
Nikome niste rekli? -Čak ni mojim kćerkama.
Niko ne mora da zna. -Spasili ste kraljevstvo od neviđenog blama.
I želim da tako ostane. -Vi mi pretite?
Da.
Šta želiš?
Želim da budem grofica. I da se moje kćerke bogato udaju.
Dobro.
A devojka? -Radite šta hoćete.
Ne znači mi ništa.
Gde ste je našli? -Na putu. -A devojka?
Nema je. -Mora biti da ima razloga što je nema.
Možda je sprečena da dođe. -Ne gubi nadu Kit. -Budi mudar.
Ljudi moraju da znaju da je kraljevstvo sigurno.
Ako kralj ima kraljicu, oni dobiju naslednika.
Time ćete osigurati budućnost. -Ja sam ovde kralj!
Hoću da je nađemo. Čak i ako se ne pojavljuje, moram da je vidim ponovo.
A ako je ne nađemo, moraš oženiti princezu Selenu.
Za dobrobit kraljevstva.
U redu, dogovoreno. -Ali vaša visosti...
Ali pretražićete sve. -Naravno, vaše visočanstvo.
Sledeća.
Cipelica je putovala kroz celo kraljevstvo.
Probale su je sve žene, bilo da su bogate ili siromašne.
Hajde da pokušamo.
Ovde ćemo.
Oprezno.
Mora da je od kvasca.
Veliki vojvoda je davao sve od sebe da
dokaže princu da se devojka neće naći.
Ne staje. -Moja je! -Oduzmite joj cipelu.
Jel mogu da probam drugo stopalo? -Ne bih rekao.
Šta god pokušavali cipelica nikome nije pristajala.
Šta nije u redu, kapetane? -Nismo našli devojku.
Žao mi je zbog našeg kralja. -Ma hajde. Ne odustaj.
Otala je još jedna kuća. Moramo pregledati sve.
Majko, stigli su!
Pustite ih unutra!
Gospodo, kakvo divno iznenađenje. -Možemo li vas zamoliti za trenutak?
Naravno. Ovuda.
Ela nije znala ko je dole, niti ju je bilo briga.
Jer je bila sigurna da niko nije došao nju da vidi.
Smanjila se.
Probajte ponovo.
Dosta!
Nije pokleknula.
Znala je da će vreme koje je provela sa princem postati samo sećanja.
Baš kao njen otac i majka
i njeno detinjstvo.
Pristaje mi!
U redu. Gotovi smo ovde, kapetane.
Možda nam se sudbina ipak nasmeši, devojke.
Tako je, madam!
Da li čujete to?
Idemo, kapetane. -Samo trenutak.
Gospođo, nemate ni jednu više devojku u kući?
Ne. -Je li onda vaša mačka naučila da peva?
Dosta za danas. Idemo. -Ali ona laže, visosti
Gluposti! Verujem dami. -Vojvodo.
Vaše visočanstvo.
Lepo pevanje.
Visočanstvo, ja... -Kapetane da li biste
mogli da proverite kuću. -Sa zadovoljstvom, vaša visosti.
Vidite, rekla sam vam da nema ničega važnog. -Ja ću to da procenim.
Gospođice.
U obavezi ste da se javite i predstavite vašem kralju.
Zabranjujem ti da to uradiš! -Ja ti zabranjujem da joj zabraniš!
Ko ste vi da zaustavite oficira kralja?
Ja sam joj majka.
Nikada nisi bila, niti ćeš ikada biti moja majka.
Idemo, gospođice.
Ne zaboravi ko si!
Da li će to što ona stvarno jeste biti dosta?
Sada nije imala magiju da joj pomogne.
Preuzela je najveći rizik od svih, da nas vide onakve kakvi jesmo.
Budi hrabra, i dobra.
Ko si ti?
Ja sam Pepeljuga.
Vaše visočanstvo,
ja nisam princeza.
Nemam kočije.
Nemam roditelje ni miraz.
Nisam ni sigurna da će mi pristajati ta cipela.
Ali, ako pristane
da li ćeš me prihvatiti ovakvu kakva jesam?
Devojka sa sela koja vas voli. -Naravno da hoću.
Ako ćeš i ti mene prihvatiti kakav jesam.
Kao šegrt koji je još u obuci.
Sedi.
Ela! Draga sestro, oprosti nam.
Hoćemo li?
Opraštam ti.
Sa, ili bez oproštaja, ona, i njene kćerke su uskoro otišle sa vojvodom.
I nikada više nisu kročile u kraljevstvo.
Svideli bi se jedno drugima. -Moraš i ti uraditi portret.
Mrzim sebe na slikama. -Budi dobra.
I imaj hrabrosti. -I sve će biti u redu.
Da li si spreman? -Dokle god smo zajedno, jesam.
Moja kraljice. -Moj Kit.
Tako su Kit, i Ela bili venčani. I mogu vam reći, kao njena dobra vila,
oni su bili najbolji vladari koje je kraljevstvo ikada imalo.
I Ela je nastavila su da gleda na svet, ne kakav jeste, već kakav bi mogao biti,
kada biste samo verovali u hrabrost, i dobrotu.
I povremeno, samo malo magije.