Jedan je Paul Gascoigne.
Paul Gascoigne. Jedan je Paul Gascoigne.
Paul Gascoigne je `The special one`. (nadimak Mourinha)
Sjajan prodor.
Oh, Paul Gascoigne.
On je uvek bio neko na koga sam se ugledao,
zbog načina na koji je igrao i koliko je dobar bio.
I dan danas mislim da je on najbolji engleski fudbaler.
Gascoigne.
Oh, dvojicu ostavlja iza sebe.
Ima igrače u sredini... Oh, opet jako blizu.
Deo njegove genijalnosti, deo njegovog sjaja,
predstavlja činjenica da je on jako ranjiv.
Bez te svoje ranjive strane, bez te svoje nehajne strane,
bez svih tih stvari koje idu uz Gazzu,
mislim da Paul Gascoigne ne bi bio igrač kakav je bio.
Da li ce sutirati Gascoigne?
Hoće, naravno! Kakav udarac! Fantastično!
On je najbolji na svetu. Iskreno, najbolji na svetu.
Sećam se kada se jednom Walter Smith vraćao sa treninga,
zgrabio nas je za gušu i hteo je da priča sa nama,
i bio je jebeno ozbiljan.
I rekao je: `Upravo sam bio kod psihijatra zbog tebe,
i ništa tu ne mogu da uradim.`
`Samo da te pustim, ti si genije.`
`A sada mi se gubi s očiju!`
To je bilo urnebesno, znate. Rekoh: `Oh, vau!`
Rodjen sam u Gateshead-u.
Voleo sam svoje detinjstvo, iako kao porodica nismo imali mnogo.
Moja majka je radila zaista naporno. Imala je tri ili četiri posla.
Znate, tako je tada bilo...
Mnogo je ljudi živelo za vikend, na primer za subotu.
Na dan utakmice, atmosfera oko Newcastle-a je neverovatna.
Znate, svuda je neka buka,
jer kada Newcastle pobedi, to svima ovde ulepša vikend.
Čak tu gde sam ja živeo, a bilo je udaljeno negde oko 13 km,
mogla se čuti pesma sa Gallowgate End-a.
Takodje, kada bih čuo publiku, izašao bih sa loptom na ulicu
i, kao da sam ja igrao tamo...
Igrali smo na ulici, ispred kapija naših kuća.
Onda bismo rekli: `Ova kapija je moj gol`,
a igrali smo teniskom lopticom.
I obožavao sam to.
Sva deca su radila i druge stvari, a ja sam non-stop bio sa tom teniskom lopticom.
Sećam se da sam jednom gledao utakmicu na kojoj je Johann Cruyff
napravio neki okret, a ja sam bio u fazonu: `Vau!`
Pokušao sam da zapamtim kako je to uradio i izašao sam napolje da vežbam sa teniskom lopticom.
Za moj sedmi rodjendan
tata mi je kupio moju prvu kožnu loptu.
I ta stvar se nikada nije odvajala od moje noge. Nosio sam je u park,
nosio sam je u školu. Krio je da je nastavnici ne vide.
A nakon škole sam igrao sa momcima.
Sećam se, jednog dana sam hteo da igram fudbal,
bilo je 7 uveče, ja sam u svojoj sobi i držim tu loptu.
Popeo sam se na zadnji prozor i spustio se niz oluk
i nastavio sam da šutiram loptu u dvorištu.
Prosto sam voleo to.
Od sedme do četrnaeste godine išao sam u Redheugh Boys Club
svake noći. Svake noći, godinama.
I apsolutno sam obožavao to, jer bi otišli tamo, trenirali nekih
40-ak minuta, ili tako nešto, a igrali smo
subotom ili nedeljom protiv drugih klubova i gostovali,
i odmeravali se sa drugim momcima koji su bili pristojni fudbaleri.
Voleo sam da se zabavljam.
Znate, nema boljeg osećaja nego kada pokušavate da nekome izmamite osmeh na lice.
Kada bih dao gol, sećam se da su svi roditelji navijali i tako to.
I to je bio sjajan osećaj. Dati pobedonosni gol,
pa sam pomislio, znate, kako bi dobro bilo uraditi to
ispred publike sa Gallowgate End-a, na St James' Park-u.
Dok sam odrastao, najbolji ortak mi je bio Keith,
stalno sam visio kod njega.
Njegova mama, Maureen, bila je divna žena.
Njegov otac, Hany, bio je ljudina. Uvek je gledao Keith-a dok igra.
Imao je auto i vodio nas je na utakmice i tako to.
U to vreme sam se osećao kao da imam dve porodice. Znate, bio sam srećan.
On i ja smo išli u Redheugh Boys Club,
i njegov mladji brat, Steven.
Jednoga dana, njegova je rekla: `Keith, povedi i Steven-a.`
A on je imao osam godina, i znate kakva su braća.
I on je bio u fazonu: `Ne, ako Steven ide, ja ne idem.`
Onda je ona rekla: `Paul, hoćeš li ti da vodiš Stevena?`
Rekao sam: `Da, ja ću se starati o njemu.`
Ali, ja sam imao svega 10.
Imao sam tek 10 godina.
I tako ja vodim Stevena. Prošli smo putem 300 ili 200 jardi.
Išli smo u prodavnicu i ja sam rekao: `Brzo, hajde da trčimo!`
I onda smo istrčali iz prodavnice,
on je bio oko jardu ispred mene i udario ga je auto.
Bilo je užasno. Odleteo je sigurno oko 30-ak jardi,
oko 2 metra u visinu,
i spale su mu cipele, tako je jak bio udarac.
Potrčao sam niz ulicu,
kleknuo na kolena,
stavio ga u krilo i samo sam video da mu se usna malo pomera,
a hteo sam da priča, pa sam rekao: `Hajde Steven, jesi li dobro?`
I video sam da mu se usne mrdaju, ne znajući da je to bio njegov poslednji pokret.
Bio sam bespomoćan... Preminuo je.
Nije se mrdao, očigledno, i ja sam samo vrištao.
`Upomoć, upomoć!` A taj tip nije hteo da izadje iz kola.
I onda sam video njegovu majku kako dolazi, Maureen,
dotrčala je i ja sam...
Znate, mislim da mi je to bila prva sahrana, i nije bilo, nije bilo lepo.
Bio sam mnogo mlad i nisam znao kako s tim da se nosim.
Sećam se kako se Keith penje uz stepenice i kaže:
`Hajde Paul. U redu je.` Zagrlim ga,
a onda ga vučem i podižem sa kovčega, ljubim ga i govorim da mi je žao.
Kremirali su ga,
i posle toga mi je Keith rekao: `Dodji i budi sa mnom neko vreme.`
I ostao sam u sobi u kojoj je bio kovčeg tri dana.
I to nije bilo baš dobro.
Znate, čak nisam ni spavao.
Sasvim budan.
Gledao sam sve vreme i mislio: `A, tu je bio kovčeg.`
A onda sam se nakon nekoliko dana vratio kući.
Ali Maureen je dugo vremena bila smoždena, znam to.
Sećam se da je uzimala tablete da bi mogla da spava.
Znate, nije mogla da spava.
Razumem je. Izgubila je sina.
Naravno da je Harry morao da ostane jak, jer on je bio otac.
Kasnije su oboje nažalost preminuli, od raka.
Kada sam to čuo, poprilično me je potreslo.
Tako da joj nikada nisam kupio taj čajnik koji sam joj dugovao,
jer sam njen spalio.
Kada sam uključio čajnik, u njemu nije bilo vode.
Tako bi se ona uvek setila: `Ah, duguješ mi čajnik.`
Sećam se da sam posle toga
imao neke tikove, kao...
Ispuštao sam neke glupe zvukove i nisam mogao da se oslobodim toga.
Onda me je moja majka odvela kod pisihijatra i on je hteo da se igram u pesku.
I samo sam rekao: `Mama, nemoj više da me vodiš tamo.` I nije više.
Tako da ne mislim da sam rano počeo sa psihijatrima.
Ali smo znali da se smejemo oko toga, moja mama i moja braća i sestre.
Meni nije bilo do toga, ali bi onda iznenada
moja sestra došla i rekla:`Paul...`
I uradila to i onda bi nas to ponovo pokrenulo.
`Mama, ona ponovo to radi!`
Kada sam imao 14, sve vreme dok sam igrao, ja sam samo čekao Newcastle, stvarno.
Na moju sreću, to se i dogodilo.
Ali morao sam i da se potrudim za to. Nije bilo lako.
Na svoj 16. rodjendan Gascoigne je potpisao stipendijski ugovor sa Newcastle United-om
Tih dana, morali smo rano da dolazimo. Da profesionalcima spremimo opremu.
Ako bi želeli šoljicu čaja, da napravimo čaj.
Onda, morali smo da očistimo lopte.
U to vreme, menadžer je bio Arthur Cox. Tvrd orah.
Imao je običaj u petak da okači papir sa timom,
koji je igrao u subotu.
Ja sam dodirnuo papir. I pomislih: `Vidi, ovde je izvesni...`
Mislim da je u pitanju bio Neil McDonald.
Jer je on bio dobar igrač, a bio je mlad i tako to.
I rekao sam: `O, Neil igra`
i dodirnuo sam papir, a on mi je skoro otkinuo uvo.
Opalio me pravo preko uveta.
I rekao je: `Ne pipaj taj jebeni spisak dok ne budeš na njemu.`
Znači to je značilo biti profesionalni fudbaler.
I pomislio sam: `Sranje, u nevolji sam.`
Da, i bio sam u panici.
Tako sam pomislio da mu spremim šolju čaja ili tako nešto.
Uglancao sam šoljicu i napravio je savršenom,
a onda sam je uhvatio rukom po ivici šolje.
Odneo mu je, a on mi je otkinuo glavu.
`Sine, nemoj jebeno da diraš vrh šolje
iz koje ja treba da pijem.`
I samo je digao noge i zavalio se u svojoj fotelji.
Pa sam morao da idem da mu spremim drugi i pobrinuo sam se da sve bude savršeno.
I, znate, nikada više nisam dodirnuo taj papir.
Šta ćemo da radimo? Hoćemo li da stojimo ovde ili ćemo da udjemo unutra?
- Mislim da ćemo da udjemo. - Još nisam bio unutra.
Jack Charlton preuzeo je klupu Newcastle-a 1988. godine
Imao sam strahopoštovanje prema tom čoveku, od Engleske i 1966. godine.
On dolazi u klub, a ja i nisam bio mladom timu.
Bio sam rezerva.
Nisam baš dobijao šansu da igram.
Znate, nakon što bih završio trening, otišao bih kući i popio flašu soka,
pomfrit i riba i kesica Minstrels-a.
Izdvojio me je sa strane i rekao: `Mogu li da porazgovaram sa tobom?`
Bio sam u fazonu: `Uf!` Tresao sam se malo i rekao: `Da.`
Rekao je: `Da, ti si dobar igrač.`
Odgovorio sam: `Da, jesam.`
On pita: `Koliko ti još traje ugovor?`
Pomislih: `Ah.` Rekao sam: `Da, imam par godina.`
A onda on reče: `Ne, imaš još dve nedelje, skote debeli.`
`Bolje bi ti bilo da počneš da skidaš kilograme.`
Voleo bih da mislim da je to bilo dečije salo u 17-oj godini.
Šesnaest i po, da budem iskren...
Da, imao sam tada šesnaest i po,
prestao sam da jedem Minstrels, prestao sam sa koka-kolom.
Merio sam se svaki dan.
I upalilo je.
Jedva da sam uopšte igrao za mladi tim.
A za mesec dana bio sam kapiten.
Bio sam kapiten rezervnog tima.
I odveo sam ih do... Dospeli smo u finale Kupa.
Jack Charlton je rekao: `Šta radiš sutra?`
Bio je petak uveče, nakon utakmice.
Odgovorio sam: `Znate, ići ću kući da iskuliram.`
A on: `Voleo bih da zaigraš sutra za prvi tim.`
I to je bio početak moje karijere.
Kada sam počeo da igram za Newcastle, bio je...
Osećaj je bio, bilo je neverovatno.
Igraš za svoj rodni grad i tako to.
A zatim i, znate, u jednom trenutku gledate
Gallowgate i vidite navijače kako kliču i tako to,
a posle toga i dajete gol ispred njih.
Osećaj je bio neverovatan. Bilo je fantastično
Ono kao `Vaaau`, samo pomisliš: `Dao sam gol, dao sam gol.`
`Tata će me gledati na televiziji.`
A onda čujete navijače kako skandiraju tvoje ime.
To je neverovatno.
Pa, takvi golovi su napravili Paul Gascoigne-a ili Gazza,
kako ga svi znaju, pravim herojem za one koji stoje na ovim tribinama
na St James' Park-u.
Izgleda kao igrač koji igra za tim lokalnog paba
dok ga ne vidite kako igra.
Razlog zbog koga su Gazu navijači voleli je što je on jedan od njih.
Majca na kragnu, jakna i farmerke i jede Mars čokoladice i pije Brown ale.
To nećete naći u trenerskim priručnicima,
ali kada dajete golove kakve on daje, koga je zapravo briga?
Prvi put sam čuo ime Paul Gascoigne,
kada je bio na početku karijere u Newcastle-u.
Ljudi su počeli da pričaju o ovom mladiću
koji je imao nešto specijalno.
Bio je prevremeni mladi talenat.
Klinac koji će raditi stvari koje će očaravati ljude,
koje će pobedjivati ljude, i koji je imao neverovatni prirodni talenat.
Mislim da ima jedno 35 godina od kako nisam video klinca tako dobrog kao što je ovaj momak bio.
I ne mogu da verujem kakve veštine poseduje, on sve ima.
Sve. Odskače miljama.
I on će vam to isto reći.
- On je klasa... - Pun samopouzdanja.
Ne možete ga zadržati, on je najbolji na svetu.
Iskreno. Najbolji na svetu.
20. februara 1988. Gascoigne je odigrao svoj prvi meč protiv Wimbledon-a
Menadžer je rekao:
`Dobro, igraš protiv John Fashanu-a, čvrst, jak u vazdušnim duelima,
opasan i tako to.`
`Peter Beardsley, ti igraš protiv
Andy Thorn-a, čvrst momak, dobar u vazduhu, bum-bum.`
A onda je samo rekao: `Gazza, srećno.`
To je sve što je rekao.
Bio sam u fazonu: `Kako to misliš?` `Srećno?`
On je rekao: `Igraš protiv tipa, koji je... Poprilično jak. Vinnie Jones.`
Izlazeći iz tunela, samo je jebeno buljio u mene.
Istegao je vrat ovako, i rekao: `Ti i ja debeljko.`
Pomislih: `Uh, sranje!`
Prolazili smo kroz tunel i pogledao sam ga ponovo,
a on: `Šta bre gledaš? Samo ti i ja debeljko!`
Rekao je: `Ja ne mogu da igram fudbal, a ne možeš ni ti danas.`
Može se zaključiti da je Vinnie Jones zadužen za Gascoigne-a.
I svuda me je pratio., Taj tip je bio čvrst, baš čvrst.
Nije da je bio... Prosto je bio čvrst.
I nije hteo da me pusti na miru.
Neverovatan dribling. O Bože!
Kako je utakmica odmicala, imao sam sve više
samopouzdanja i tako to, i pomislih:
`Zabole me za ovog tipa.`
On je počeo da mi se naslanja na ledja,
i ja sam ga na neki način odgurnuo, i to je momenat kada me je stegao.
Stegao me za jaja.
Stvarno ih je jako stegao. Bio sam u fazonu: `Aaaa...`
Iskreno, mislio sam da sam tada ostao bez porodice.
Odlazimo u svlačionicu, a neke devojke su nam poslale ruže.
I ja sam rekao: `To je lepo, daću ih Vinnie-ju.`
I tako sam rekao: `Možete li molim vas da ih date Vinnie Jones-u, od mene?`
Vratio sam se u svlačionicu i onda se vratio momak, mlad dečko,
i rekao: `Ovo je od Vinnie-ja.`
Poslao mi je četku za klozet i poručio da odjebem.
To je bilo moje prvo iskustvo
sa Vinnie-jem. Od tada smo dobri drugari.
Igrao sam za Newcastle godinu i po.
I znate, moje ime se pročulo.
Glenn Roeder je rekao: `Razmisli o Tottenhamu.`
`Terry Venables želi da te potpiše na kraju sezone.`
Smatrao sam da je
Tottenham veliki, ogroman klub.
Ali je i Newcastle, ali oni su kupovali fudbalere.
Kada sam razgovarao sa Terry Venables-om, on je rekao: `Jednu stvar mogu da ti obećam,
ako dodješ u ovaj klub, učiniću da igraš za Englesku.`
I, znate, pomisao na to da igram za Englesku, vau.
I onda, iznenada, Man United uskače u igru.
Pomislio sam: `Ooo, Man United, Sir Alex Ferguson.`
Čovek ima fenomenalno iskustvo.
I pričao sam sa Sir Alex-om i rekao:
`Da, potpisaću za Vas.` On je odgovorio: `Odlično!`
Rekao je: `Znači mogu sada da idem na odmor?`
`Dobio sam igrača koga sam želeo?`
Odgovorio sam: `Da, idite na odmor.`
`Potpisaću, uživajte.`
Rekao je: `Živeli, sine!`
I tako, ja na putu za Man United,
a iz Tottenham-a kažu: `Evo kako ćemo.`
`Kupićemo kuću tvojim roditeljima.`
Ja u fazonu... `Uh jebote! Kuća!`
Pozovem ja tatu.
Kažem mu: `Tata, znaš, ja bih da potpišem za Man United,
ali Spursi su ponudili da kupe kuću tebi i mami.`
A on: `Pa šta čekaš onda koji kurac?!`
To je bilo sjajno. Rekao sam: `Hm, ok.`
A on je onda pitao: `Možeš li da dobiješ i auto za nas?`
Rekao sam: `Sačekaj tata.` Zatim: `Terry, moj tata hoće auto.`
Živ sam se usrao, a on kaže: `Smatraj da ti je to završeno.`
I tako, vozim se ja autoputem, telefon ponovo zvoni.
Sad sam u fazonu: `O ne, porodica.`
Javim se: `Da?` Bila je to moja sestra.
Kaže: `Paul, ako mama dobija kuću,
tata dobija auto, ja hoću ležaljku za sunce.`
Ja kažem: `Čekaj.` Pozovem.
`Znate, kuća je baš lepa,
i sestrina soba je poprilično dobra.`
`Da li je u redu da ona dobije i ležaljku za sunce, molim vas?`
Odgovorio je: `Ok, nabavićemo ležaljku za sunce za tvoju sestru.`
I to je bilo to, potpisao sam za Spurse.
Juna 1988. Gascoigne je potpisao za Tottenham uz rekordni transfer u Britaniji od 2.2 miliona funti
Bio je veliki pritisak.
Najveći transfer u zemlji.
2.2 miliona funti. Znate, u današnje vreme, to neki ljudi dobiju za mesec dana.
Ali u to vreme, igrati za dva miliona, veliki je to bio pritisak.
Spursi opet napadaju.
Ovo je Chris Waddle, napravio je sebi prostora.
Dobro utrčavanje Gascoigne-a! Velika šansa!
Brani golman. Izgubio je kopačku. Ali ovo je njegov prvi gol za Spurse,
i postigao ga je bez kopačke.
Bila je to neka vrsta drskosti.
Gascoigne... Divno!
Imao je veliko samopouzdanje.
Videlo se da je igrao iz ljubavi.
Skroz iz ljubavi.
Očigledno je da nije previše razmišljao.
I imao je tu zapanjujuću snagu gornjeg dela tela,
kojim je odgurivao ljude.
Divan dribling Gascoigne-a, dobio je i ovaj duel!
Donosio je uzbudjenje na teren.
Mogla je biti i neinteresantna utakmica,
ali on je dizao sve na noge kada bi imao loptu i moglo se osetiti neko iščekivanje.
Gascoigne uzima loptu i sjajno postiže gol!
I uživa u tome.
I dobijate poštu od fanova. Pošta od fanova je počela stiže
brzo i u velikim količinama.
Sećam se da sam otvorio prvo pismo
i bilo je od Sir Alex Fergusona.
Rekoh: `O, sranje!`
Napisao je: `Ne mogu da verujem šta si uradio, kopile glupo!`
Dalje: `Odbio si najveći klub na svetu.`
`Znaš, ja sam odbio sve te Barselone, Madride i AC Milan
da bih bio u Man United-u. Rekao si mi da idem na odmor.
I onda potpišeš za jebene Spurse.`
Trebalo mu je šest godina da ponovo razgovara sa mnom.
Dopadalo mi se u Spursima.
Vreme koje sam proveo tamo bilo je fantastično.
Zabava i smeh koji smo imali, znate,
timski duh je bio apsolutno brilijantan.
Terry Venables je bio jedini menadžer na svetu koga mogu da zamislim
da je mogao se nosi sa nama.
Sećam se negde na pola sezone,
momci su pričali: `Gazza, mislili smo da ćeš raditi neke ludosti.`
Ja sam rekao: `Da, i ja sam. Uradićemo nešto sutra.`
I tako se ja vozim kući i prolazim pored zoološkog vrta.
Bacim pogled i pomislim: `Hm, to bi bilo interesantno.`
Kuća tog tipa je zapravo bila u zoološkom vrtu.
Otišao sam kod njega u 7:30 ujutro,
zakucao na vrata. On reče: `Šta hoćeš Gazza?`
`Mogu li da pozajmim noja?`
On je jebeno... `A šta će ti noj?`
Ja sam rekao: `Samo mi treba jedan na jebenu pozajmicu.`
Nabio sam ga u kola pozadi.
Čoveče, noj je radio ovako svojim dugim vratom.
Sačekao sam da momci izadju na zagrevanje
i doneo sam noja. Rekao sam: `Momci, vidite novog igrača koga je Terry Venables potpisao.`
`Šef ga je potpisao.` I onda sam ga pustio na teren.
I bilo je mnogo smešno jer su momci trčali sa kraja na kraj
a taj noj je to isto radio za njima.
Mislio sam da je bilo poprilično smešno.
I svi momci takodje, ali oni su završili trening u 1:00.
Da li ste ikada pokušali da uhvatite jebenog noja?
Iskreno. Ja sam uhvatio tog noja...
Vratio sam ga oko 5:00 posle podne.
Bio sam slomljen.
Iskustvo sa treninga
kao i sve drugo sa Gazzom, je uvek,
uvek sjajna zabava.
Šaljivdžija.
Kakvog ja mislim da nisam video
ni pre ni posle.
Nije uvek znao gde je granica.
I povremeno bi je prelazio.
Iskreno, Gary Lineker ima žensko telo.
Tako je glatko, iskreno.
Moglo bi to da bude blizu tela trandže.
Imali smo nekog momka koji je išao sa nama na trening.
Fin dasa. Sve bi uradio za tebe.
Jednoga dana, Gazza je dovezao kamper.
I doneo je jedan od onih stubića za parking.
Popeo se i stavio ga na krov.
Izlazi taj momak.
Gazza mu dovikuje: `Hej, učini mi uslugu!`
`Samo se popni gore i skini taj stubić s krova.`
`Neko mi je to stavio na krov.`
I on je rekao: `Da, naravno.`
Ide pozadi uz merdevine
i popne se na krov.
I dok se on peo gore,
Gazza je upalio kamper i počeo da ga vozi.
I sada dečko visi na merdevinama, sa zadnje strane kombija.
Izlazi kroz kapiju starog trening centra u Mill Hill-u.
Skreće desno i tamo je jedan mali kružni tok
na nekih 200 jardi uzbrdo. Vozi tim kružnom tokom.
Onaj dasa je sada kao Supermen, u horizontalnom položaju,
držeći se za one merdevine.
Milsim da je to bila najopasnija, ali i najsmešnija scena koju sam ikada video.
Vrištao je otpozadi, dok je kombi išao kružnim tokom.
Ipak je nekako uspeo da se održi, na sreću.
U supotronom, bila bi katastrofa.
Dovezao je kombi nazad na parking. Parkirao ga. Svi su plakali od smeha.
Dok se parkiravao, naišao je Terry Venables.
Dok je prolazio, rekao je:
`Ovo stvarno ne želim da vidim, zar ne?`
I odmah se vratio unutra.
Mislim da ako dozvoliš nekome da skroz zadrži svoju glavu,
može da se otrgne kontroli i ta osoba može da procveta.
Ako si im stalno nad glavom, gušiš ih.
To je njegova ličnost.
Mislim, radost je imati ga u klubu.
Igrači ga vole. Znate, on je dobar momak
i ima dobro srce i toplinu.
Terry Venables je bio brilijantan.
Da, mislim da je to bila moja deseta utakmica.
Rekao mi je: `Gaz, moramo da se vidimo.`
Vikao je to sa prozora, jer mu je kancelarija bila gore.
I pomislio sam: `Sranje, sada sam u nevolji. Šta li sam uradio?`
Kaže on: `Sedi.` Izraz lica mu je ozbiljan.
Kažem ja: `Nisam ništa zgrešio, zar ne? Nisam?`
On reče: `Imam vesti za tebe.`
Ja rekoh nešto kao: `O, je li?`
On nastavlja: `Pozvan si u reprezentaciju.` Vau!
Sada mi se plače kada se setim toga.
Bobby Robson vodio je nacionalni tim Engleske na Svetskom prvenstvu u Italiji 1990.
Ja sam radio sa gospodinom Robsonom,
i on je stvarno bio zaljubljen u Paula
i stalno je pričao o njegovom talentu
i o zadovoljstvu koje je imao što je vodio tako talentovanog fudbalera.
On je redak talenat,
koji mi moramo da negujemo i moramo
ponekad da mu damo oduška, a on mora da bude disciplinovan.
Kada se vratim u 1990. godinu, mislim da očekivanja nisu bila toliko velika.
Očigedno je bilo da je Engleska podbacivala još od 1966. kada smo osvojili Svetsko prvenstvo.
Unutar kampa, mislim da smo imali poprilično samopouzdanja.
Moglo se čuti: `Mi zapravo imamo ovde jednu stvarno dobru grupu igrača.`
`Ako stvari budu išle na našu vodenicu, imamo šanse.`
Italija `90 Svetsko prvenstvo
Na tom Svetskom prvenstvu niko se nije nešto isticao,
od prve utakmice. Igrali su Kamerun i Argentina,
sa Maradonom na terenu, i Kamerun je pobedio, 1:0.
I onda pomisliš, pa, svi ovde imaju šanse.
Utakmica protiv Holandije bila je utakmica na kojoj se Gazza
pojavio kao talenat svetske klase.
Gazza je bio brilijantan. Neverovatno brilijantan.
Sećam se da je jurio Ruud Gullit-a,
vukao ga za dredove.
Provocirao je Gullit-a. Ovaj se pitao: `Šta? Ko?`
`Ko je ovaj mali? Šta on to radi?`
Jedna stvar koju sam voleo gledajući Paula dok igra bila je
kako uzima loptu i trči prema defanzivcima sa loptom i...
U današnje vreme to ne bi prolazilo,
ali on se uvek štitio rukama.
Velika umetnost je biti u stanju da to radiš,
da ne dozvoliš defanzivcima da ti se približe.
Gascoigne.
Sjajni potezi Gascoigne-a.
Bio je agresivan. Vrlo snažan.
A u isto vreme i tehničar.
Fantastične karakteristike koje su potrebne da se bude vrhunski fudbaler.
Engleska - Belgija 1/16 finala
Scifo je krenuo na loptu i ja sam startovao na njega,
ali desilo se da sam povukao drugu nogu
i izgledalo je kao da sam malo hteo i da ga udarim, a sudija je to video.
Belgijanci nisu srećni zbog ovoga i Gascoigne dobija žuti karton.
Zaboravio sam na žuti karton.
Ostalo je par minuta i dobio sam žuti.
Samo sam hteo da dam sve od sebe, kao i svi drugi naši igrači.
Znate, da damo sve za Englesku.
Ovde je borba protiv vremena.
Razmišljao sam šta da uradim sa loptom,
Samo sam se trudio da je zveknem prema golmanu.
Ali onda je Bobby Robson, mogao sam da ga čujem,
i ne gledam u njega,
i mogao sam da čujem kako vrišti: `Samo je centriraj unutra, centriraj unutra!`
I...
Na kraju krajeva, imamo Butcher-a napred i onda...
Onda sam uputio najgori pas na svetu. Dodao sam David Platt-u
i napravio igrača od njega. Poražavajuće.
Onda sam...
Slobodan udarac Gascoigne-a.
I Platt! David Platt postiže gol za Englesku.
Bila je to eksplozija različitih emocija.
Nije to samo radost zbog činjenice da je bio poslednji minut, zapanjujući pobedonosni gol.
Bilo je to i zbog činjenice da ne moramo da izvodimo penale.
Engleska prolazi u četvrtfinale,
a reakcija Gascoigne-a sve govori.
Nakon toga je bilo brilijantno, jer posle, nakon utakmice,
svi smo u svlačionici, skačemo pod tuševima,
pravimo salto i sve ostalo.
Bili smo presrećni što smo prošli dalje.
Engleska - Kamerun 1/4 finale
Atmosfera u svlačionici je bila neverovatna.
Neverovatna jer smo bili pod velikim pritiskom na toj utakmici.
Gascoigne traži prekršaj.
S loptom je Stuart Pearce, traži prostor za centaršut.
I David Platt!
Mi smo poveli, David Platt.
A onda su oni dali dva gola.
I 1:1!
Oh, Kamerun vodi!
Iako smo znali da su oni dobra ekipa,
da smo došli kući poraženi od Kameruna,
znate, oni bi bili prva afrička reprezentacija koja je uspela
da se plasira u polufinale Svetskog prvenstva, nas bi svi ismevali.
Onda se jedna lopta odbila do mene.
Okrenuo sam se, oboren sam. Penal.
I pogodak Linekera!
Nerešeno je, 2:2!
Često je jedini način da dobijete loptu od Gazza-e
bio kada je on znao da nemaš alternativu, osim da je
odmah vratiš njemu nazad, dupli pas.
Izuzev ako je bio skroz iscrpljen.
I tada imaš šansu.
Kao što je bilo u produžetku protiv Kameruna.
U četvrtfinalu Svetskog prvenstva.
Engleska ima inicijativu.
S loptom je Gascoigne.
Fantastična lopta za Linekera! Pobegao je!
I oboren je. Naravno, novi penal!
Taj pas, za koji je on uvek bio sposoban,
ali to nije često činio,
usledio je zbog toga što on više nije mogao da trči.
Po sred gola! Engleska ponovo vodi!
Bili smo u polufinalu Svetskog prvenstva.
Znate, uradili smo više nego bilo koji drugi drugi sastav ikada,
za Englesku, izuzimajući kada se igralo kod nas.
Gascoigne je izuzetno zaslužan za plasman Engleske u polufinale.
I niko to ne ceni više od njegovog menadžera, Bobby Robson-a.
Engleski fudbaleri se spremaju za najvažniju utakmicu
još od osvajanja Svetskog prvenstva 1966. godine.
Oni danas lete u Torino,
gde će u sredu igrati polufinale protiv Zapadne Nemačke.
Noć pre utakmice, polufinala, bila je kao...
Ja sam bio cimer sa Chris Waddle-om. Bilo je 10:30,
ja sam bio sa Chris-om i rekao sam: `Ah, ne mogu da spavam. Idem da se prošetam.`
I tako sam izašao u šetnju i čuo sam neke momke kako igraju tenis.
Bila su to dva Amerikanca, ja im kažem: `Momci, mogu li da se priključim? Izazivam vas.`
Trudio sam se iz petnih žila da dobijem ta dva Amera,
a onda sam čuo: `Gazza?`
I vidim Sir Bobby Robson-a.
Otrčao sam. Otrčao sam u svoju sobu.
Nekih pet minuta kasnije čulo se lupanje na vrata.
Sir Bobby Robson. Lupa kao lud.
`Otvaraj vrata! Otvaraj vrata!` `Chris, gde je Gazza?`
Pogledam ja u Chris-a i kažem: `Reci mu da spavam.`
Odgovorio je: `Spava šefe.`
`Spava? Do malopre je igrao tenis.`
Chris me je pogledao, a ja sam...
I to je bilo to. Pisamce je ušlo ispod vrata.
`Vidimo se ujutro.`
Nisam dobro spavao te noći jer sam mislio da će da me izostavi.
Bobby Robson je zakazao sastanak sa svim igračima.
Ali je kasnio. On je uvek malo kasnio...
I dok on nije došao,
ja sam napisao na tabli,
napisao sam: `Čak i novac poznaje rat.`
Spustio sam tablu i onda je Bobby ušao,
konstatuje da smo svi tu.
I kaže:
`Dobili smo ih u ratu.`
To je bilo prvo što je rekao... I onda je nastao taj žamor,
žamor u celoj prostoriji, i Bobby kaže:
`Šta se dešava? Šta? Šta?`
Ja sam rekao: `Okrenite tablu.`
On je okrenuo i onda rekao: `Bitango!`
Engleska - Zapadna Nemačka 1/2 finale 4.07.1990.
Timovi svakoga trenutka treba da izadju na teren.
Atmosfera ovde u Torinu je apsolutno sjajna.
Veliku podršku imaju obe ekipe. Velika su iščekivanja.
Jedina stvar koju čujete je ta neverovatna buka.
I što ste duže u tunelu, to je sve gore i gore.
Pokušavaš da ne slušaš. Praviš se gluv, jer sve o čemu razmišljaš je:
`Ako ovo pobediš, ušao si u finale Svetskog prvenstva.`
Što Engleska nije uradila od 1966. godine, znate.
Video sam samo koliko je strasti bilo u svakom igraču tamo.
Stajali su tamo. Tri lava.
Pevali smo nacionalnu himnu, i bilo je neverovatno.
The adrenaline was unbelievable.
Mislim da mi je to bila jedna od najboljih utakmica za Englesku.
Zamalo da dam gol u prvih par minuta.
Gascoigne! Oh, bilo je blizu.
Odličan početak Engleske.
Bili smo tako... Nisam ukapirao da smo mi u stvari bili mnogo bolja ekipa toga dana.
Stuart Pearce.
Startuje, i biće to slobodan udarac za Zapadnu Nemačku.
Englezi su postavili živi zid.
Zalet uzima Brehme.
Oh, lopta se odbija i preskače Peter Shilton-a!
Kakva nesreća!
Parker.
Lineker je napred, ali više ima Nemaca.
Ukrao je loptu!
I 1:1 je, engleski igrači i navijači su poludeli!
Divan povratak!
Taj osmeh sve govori.
Pogledajte ovaj zagrljaj.
A onda ide čuveni... Drugi žuti karton.
Gascoigne, izdržava duel.
Beži mu malo lopta, startuje i evo potencijalnog problema!
I, iskreno, kada pogledam ponovo to,
zaista mislim da nisam ni pipnuo tog tipa.
On je uzeo loptu i moja noga, koja je navodno njega udarila,
bila je iza njegove pete.
Znate, milsim da uopšte nije bilo nikakvog kontakta.
A on se previjao po terenu kao da sam ga gadno povredio.
Vrisak me je možda iznervirao više od svega.
Jer je vrištao kao beba i...
Pokušao sam da mu strpam prste u usta i da ga ućutkam, i...
Ali je on nastavio da cvili.
Kada mene udare, ja to prihvatim kao kompliment.
To znači da smo ih zabrinuli.
Nikada sebi ne bih dozvolio da se tako valjam po terenu, znate.
Naročito zbog toga odakle sam.
Žuti karton za Paul Gascoigne-a.
Već je dobio jedan na turniru, i na njegovom licu se sve vidi.
On zna da ako Engleska udje u finale, on neće biti učesnik.
Stalno sam razmišljao o tom kartonu i da ću propustiti finale, ako se plasiramo.
A tako naporno sam radio da bih stigao dotle gde sam bio,
do polufinala Svetskog prvenstva...
Onda sam zaplakao.
Nakon nekoliko minuta, samo sam pomislio u sebi,
da dam sve od sebe poslednjih 20 minuta i da odvedem momke do finala.
Znate, kada pogledate tih poslednjih 20 minuta,
stvarno sam izgarao do polsednjeg atoma.
Biće to prva penal serija u istoriji za Englesku,
i kakav momenat za nju.
Ulog je mesto u finalu Svetskog prvenstva.
U tom momentu, na završetku utakmice, Gazza je rekao:
`Ovo je za mene kraj Svetskog prvenstva.`
`To je to, tako je.`
`Šta god sada da se desi, ja više neću igrati.`
Kada je Sir Bobby izašao na teren,
zagrlio nas je i rekao:
`Učinili ste me ponosnim, učinili ste svoju zemlju ponosnom.`
`Učinili ste svoju porodicu ponosnom, svoj klub, svoga menadžera.`
I to je bilo stvarno lepo od njega, znate, da nam to kaže i tako podrži.
Ali ja se prosto nisam osećao dobro da izvedem penal.
On i Bobby Robson su izmedju sebe odlučili
da je možda najbolje da on ne šutira penal.
Voleo bih da jeste.
Najsnažniji osećaj koji imaš nakon što
daš gol iz penala u seriji je veliko olakšanje.
Znate ono: `Pa, neće biti moja krivica.`
Grozno je tako nešto reći, ali znate,
mi smo ljudska bića i jedna stvar koju nikada ne bi voleo da uradiš
je da budeš onaj koji je promašio penal koji će se večno prikazivati.
PENAL SERIJA Engleska - Zapadna Nemačka 3:4
Znate, ne puštate suze na fudbalskom terenu ako vam nije stalo
do igranja za vašu zemlju.
To je bilo neverovatno, stvarno.
Da sada treba da pričam svojoj deci
ili objašnjavam o Paul Gascoigne-u,
rekao bih da je on verovatno najinteresantniji engleski igrač
koga sam gledao, a svakako i najbolji.
Bilo je puno suza u svlačionici.
Nikada tako nešto nisam video,
sedimo tamo tako u suzama i čekamo Sir Bobby-ja.
I on je rekao: `Momci, jako sam ponosan na vas.`
`Izaćićemo večeras i uživaćemo.`
Onda je počeo da se znoji,
i kada su igrači to videli,
nekako su mu se svi priključili u tome. Mislim, to je bilo...
Nikada neću imati takav osećaj.
Znate, imao sam tokom svoje karijere snažne emocije, ali
taj momenat, kada smo bili tako blizu...
Mislim, penal... Jedanaest metara udaljeni od penala.
Bili smo u avionu i kada je sleteo, Gary Lineker mi je prišao.
Rekao je: `Paul, čuvaj se.`
A ja blage veze nisam imao o čemu on priča.
Čega da se čuvam?
Mislim da ga je to podiglo od odličnog igrača
do gotovo nacionalnoig blaga, sjajne ličnosti.
bio je to momenat kada je nacija plakala zajedno sa svojim fudbalerom.
Hoćemo Gazzu, hoćemo Gazzu!
Mislim da nikada više neću biti svedok tako nečega.
Znate, kada publika tako skandira vaše ime,
a ja sam to doživeo na Wembley-u, kada je bilo 80.000 ili 120.000.
Sećam se da mi je Peter Beardsley rekao gore na autobusu:
`Ovo je za tebe, znaš? Ovo je za tebe.` A ja sam bio u fazonu: `Vau!`
To je bila jedna od onih stvari koje prosto ne možeš da amortizuješ.
Jedno je igrati za Englesku na Svetskom prvenstvu.
Ali sve to amortizovati, to je bilo jako teško.
A kada sam došao kući, moj tata je organizovao žurku u Klubu zaposlenih.
Dakle, imali smo žurku tamo.
Što je bilo super, biti ponovo u rodnom gradu, znate.
I uvek ću pamtiti...
Bio je...
Narednog dana, nakon žurke...
Otišao sam u...
Lokalni park, bio je prazan.
I tako sam stajao tamo sam i pomislio: `Ovde sam ja ponikao.`
Stajao sam tamo sat vremena, znate. Bilo je dirljivo reći:
`Dolazim iz ovoga grada i igrao sam na Svetskom prvenstvu.`
Bio sam tu, pre mnogo godina, klinac koji trči za teniskom lopticom
i vraća se nazad.
Bilo je tamo 22 heroja, a ja sam bio jedan od njih.
Suze prolivene te letnje noći u Italiji
slile su se od tada u poplavu nacionalnih hvalospeva.
Paul Gascoigne je Gazza. Gazza je u centru Gazza-manije.
Slava i sve što nju prati, na i van terena, sada su njegov život.
Da li neka od vas devojaka želi da uradi to u `News of the World`?
Morate u krevet sa mnom.
To je jedna od onih stvari na koju mislim da nikada ne možeš da se navikneš,
do dana današnjeg.
Prosto, sve je dolazilo brzo i obilno, pa čak i novac.
Odmori, odlazak sa porodicom u`Disney World`. Stvari o kojima sam samo sanjao.
Ali ponekad, bilo bi na primer 7 uveče, sedim napolju u letnjoj bašti,
pijem pivo ili šta god i onda dolaze žene
i gundjaju mi: `Šta to radiš?`
`Idi kući. 7 sati je, vreme je za spavanje.`
Da, ništa nisam mogao da radim... Nigde nisam mogao da mrdnem.
Postajalo je šašavo. Kako sam to mogao da izdržim?
Stvarno nisam mogao. Živeo sam sam u Londonu.
- Volim te Gazza!
- Dobro.
- Siguran sam u to!
Vidi šta sam hteo da ti kažem.
Ti si u poziciji koju bi mnogi mladići opisali kao poziciju iz snova.
Ali, sa moje tačke gledišta,
nakon što sam se uverio u jedan delić pažnje koja se tebi pridaje,
to bi se moglo pretvoriti i u noćnu moru, znaš?
Moglo bi, ali dajem sve od sebe da ne dozvolim da ode u tom pravcu.
Iste te novine koje te dižu u nebesa
i promovišu te, takodje se trude i da ti daju savet.
Na primer: `Hoće li ovaj mladić biti u stanju da se nosi sa svom ovom pažnjom?`
Da, dosta mi posvećuju pažnje.
Neverovatno je i ne mogu da verujem šta se dešava.
Kao što sam rekao, oni su na kraju moga puta,
oni su ispred moje kuće sa kamerama i tim čudima.
Stvarno je... Zastrašujuće, stvarno.
Jer sve što ja želim je da živim svoj život.
Tada sam otkrio koliko novinari mogu biti loši.
Ljudi misle da je super kada si slavan. E pa nije.
Tada postoji samo jedan put kojim možeš ići, i to je na dole,
i novinari se trude iz petnih žila da te gurnu dole.
Svašta su pisali. Sve što su mogli, a većina toga su bile laži.
Počeo sam da pijem, što je bio lak način da izadjem iz toga.
To je, znate, kako možete...
Znate, kako da kažem...
Pa, kako možete na to da se prilagodite?
Radio sam akciju u `News of the World` govoreći da je u redu da se ljudi koji imaju astmu
bave sportom.
I naišlo je na veliki odjek to u `News of the World`,
sve dok si adaptiran na to stanje s astmom.
Moj rodjak, moj brat od strica,
imao je samo 12 godina ili tako nešto.
Sećam se da me je pozvao i rekao:
`Čika Paul, upravo sam nešto pročitao u News of the World.`
`Ja imam astmu. Da li mogu da igram fudbal?`
I ja sa rekao: `Da, dok god se ponašaš na pravi način.`
Izašao je napolje, a ja sam primio poziv nakon 20 minuta, umro je.
To je baš bilo teško prihvatiti.
Onda sam saznao da je izašao napolje da igra fudbal,
ali nije poneo pumpicu za astmu. To nije ništa učinilo boljim stvari.
Ali ja mislim da nisam učestvovao u toj akciji u `News of the World`
i da on to nije video, možda, mislim, možda bi on sada bio dobro, znate?
I onda sam ponovo imao besane noći.
Neki tikovi su mi se vratili.
Jedino tada sam počeo da shvatam da tih 90 minuta na fudbalskom terenu, to sam bio ja.
Bio sam sam u toj zoni i niko nije mogao da me dotakne.
Kada sam imao probleme, izlazio bih na teren na 90 minuta i oni bi nestajali.
Ali kada bi se utakmica završila, oni bi ponovo dolazili.
Nemoj nikada biti sam sa svojim mislima. To može biti opasno.
Tokom sezone 1990-91 Spursi su zapali u krizu sa dugovima preko 18 miliona funti.
Jedini način da spasu klub bio je da prodaju svog najvećeg aduta.
Spursi i engleski fudbaler Paul Gascoigne
navode da je on blizu prelaska u italijanski klub Lazio.
Pregovori izmedju predstavnika dva kluba se odvijaju u Rimu
i ako dodje do dogovora, očekuje se da će Gascoigne postati
najbogatiji igrač na svetu.
Gascoigne je odbio da potpiše za Lazio dok Spursi nisu završili učešće u FA Cup-u 1991.
Oduvek sam znao u dubini duše, oduvek sam želeo da igram finale FA Cup-a.
Sve što sam oduvek želeo da uradim je da se popnem na one stepenice kao pobednik.
Da, stvarno sam to želeo, znate...
Uspeli smo da prodjemo u FA Cup-u,
uglavnom zahvaljujući Gazzi, da budem skroz iskren.
Gotovo nas je potpuno sam, provukao kroz polufinale.
U polufinalu FA Cup-a 1991. Spursi su igrali protiv svog najvećeg rivala Arsenala
Ima brojnih derbija širom sveta.
Svi su oni jako važni i toliko mnogo znače
navijačima tih klubova. Ta utakmica je ono što se računa,
i u Severnom Londonu nije drugačije.
Arsenal je bio neverovatno jak u tom periodu.
Pobegli su u ligi,
svi su mislili da će uzeti duplu krunu
i mi smo ušli u tu utakmicu kao potpuni autsajderi.
Paul Gascoigne, glavni adut Tottenham-a,
deluje spremno.
Povratna za Gascoigne-a.
Na jednu, pa na drugu stranu.
Divan pas.
Zakasneli start i slobodan udarac.
Spremali smo se za taj slobodan udarac.
Razmišljao sam šta ću, a onda iznenada Gary Lineker,
prilazi i kaže: `Šutiraj.`
Rekoh: `Ok`, a on je protrčao pored.
Hoće li Gascoigne šutirati? Hoće, znate to.
Kakav gol! Brilijantno!
FA Cup donosi lude, magične momente.
Mislim da ga to čini tako posebnim.
Prebaciti je preko živog zida u gornji ugao sa te udaljenosti je...
Gotovo neverovatno, zaista.
Možete vežbati to u toku nedelje 30, 40 puta
i da možda date jedan iz takve situacije.
Ali kada se to desi u toku utakmice, to je pravo uzbudjenje.
To je neverovatan gol i verovatno jedan od najboljih
golova u FA Cup-u do dana današnjeg.
Danas je dan Tottenham Hotspur-a,
na oduševljenje Gary Mabbutt-a.
I kakva inspiracija je ovaj čovek bio za njih,
sa tim divnim slobodnim udarcem.
Gledaćemo ih ponovo u finalu.
Odoh da mi uzmu meru za odelo. Yes!
Šta kažeš na tvoj početak meča?
Ah, nije bilo loše, zar ne? Moram da idem.
Mislim da svi mladići u Engleskoj sanjanju o tome da osvoje FA Cup.
To je nešto o čemu ja još uvek sanjam, da budem iskren, ja nikada nisam osvojio FA Cup.
To je pravi istorijski trofej.
FA Cup finale Stadion Wembley 18.05.1991.
Stvarno, to je bilo moje prvo finale. Propustio sam finale Svetskog prvenstva.
Dok sam igrao za Newcastle, nikada nismo stigli do finala, tako da je ovo bilo prvo.
Daješ tu bukvalno sve što možeš
jer ne znaš kada ćeš ga igrati ponovo.
Pripremamo se i vidimo da Lady Diana dolazi na teren.
Kada mi je prišla, pitao sam: `Mogu li da Vas poljubim, molim Vas?`
I ona je pružila ruku, bilo ju je malo sramota i ja sam joj poljubio ruku.
A par momaka se smejalo.
To je prvi put da sam igrao meč sa dignutom kitom. Bilo je neverovatno.
Forest napada sa leve strane.
Gascoigne pokušava da se okrene... Uh, grozan start!
Taj moj start, išao sam na loptu i podigao sam visoko nogu.
Sudija mi čak nije dao ni žuti karton.
Stvarno, nekada naknadno poželim da sam bio isključen zbog toga.
12 minuta kasnije Gascoigne je napravio start koji će promeniti njegov život
Forest ponovo napada, pokušavaju da nadju malo prostora.
Gascoigne prilazi... Oh! Užasan start!
Deluje da je u bolovima.
Izgubio sam balans i samo sam pokušao da snažno startujem.
To je bilo to, koleno mi je ispalo, samo sam pao i znao sam da izlazim.
Terry Venables, razumljivo zabrinut.
I Gascoigne-a iznose sa terena.
Za njega je finale gotovo.
John Sheridan dolazi u fizio prostoriju na Wembley-u.
Imao je suze u očima i kada vidite nekoga
kome je toliko stalo do vas i vidite suze u njegovim očima, bude: `Sranje.`
`I, Koliko ću odsustvovati? 3 nedelje?` On reče `Ne.` A ja: `Sranje.`
Ja pitah: `3 meseca?` On: `Ne.` Ja: `6 meseci onda?`
On reče: `Pauziraćeš godinu dana.` Briznuo sam u plač.
Dok je Gascoigne bio na putu za bolnicu, Spursi su osvojili FA Cup pobedom 2:1 protiv Nottingham Foresta
Saznanje da si uradio nešto jako ozbiljno,
biti u bolničkoj sobi i gledati svoj tim kako podiže trofej FA Cup-a.
Ja...
Ne mogu ni da zamislim kakve su emocije prolazile kroz njegovu glavu.
To je bilo to. Kada sam video Gary Mabbutt-a da se penje uz stepenice...
Podiže trofej. To me je uništilo, to je,
zato što sam ja to želeo.
Da sam mogao to da uradim,
ne bi me bilo briga da li ću odigrati još jedan meč.
Stvarno me ne bi bilo briga. Ali to propustiti...
Bilo je to neverovatno.
Pitao sam: `Mogu li da dobijem tabletu za spavanje?` Da bih mogao da zaspim...
Rekli su: `Sačekaj samo malo.` I nisam znao šta se dešava.
I onda, iznenada, nekih dva i po sata nakon utakmice,
tresnula su vrata. Bio je to Gary Mabbutt sa trofejem FA Cup-a.
Ušli su momci iz tima. Neki igrači su bili sa svojim suprugama.
Ja sam, oči su mi verovatno bile skroz crvene, samo sam plakao.
I...
Rekli su: `Ok Gaz, moramo da se vratimo na žurku.`
Rekoh hirurgu: `Molim vas, samo me zagipsajte i pustite me da idem na žurku.`
On reče: `Paul, ili žurka ili tvoja karijera.`
Razmišljate: `Hoću li biti igrač kakav sam bio?`
A ja sam samo želeo da ponovo zaigram.
Morao sam. Čekao me veliki transfer. Spursi su zaradjivali na nama.
Imao sam šansu da zaigram u inostranstvu.
A to je sve što sam znao, fudbal.
Mislim, dva i dva su pet. Ne, to je bilo sve što znam, fudbal.
Kada ste u sobi, kada radite sa mašinama i tako to,
i vidite momke napolju na terenu kako šutiraju loptu i zabavljaju se,
to vas malo uništi i nekada sam se osećao malo usamljeno.
To nije bilo tako dobro.
Samo ja i fizio. Stalni treninzi.
Jer kada si povredjen, moraš da treniraš duplo više nego ostali igrači
da bi došao do takmičarske forme.
Nakon osam meseci intenzivne rehabilitacije Gascoigne je bio spreman da ponovo zaigra
Bio je petak i Terry Venables je rekao:
`Paul, možeš da se priključiš timu u ponedeljak.` I bio sam jako uzbudjen.
Otišao sam u Newcastle da proslavim sa porodicom.
U ponedeljak treniram sa timom.
Bili smo u noćnom klubu kada me je neki tip prolazeći pored namerno gurnuo.
Kaže: `Jesi li ti Paul Gascoigne?` Ja kažem: `Da.`
I onda me on opali pravo u bradu i ja sam pao na koleno.
Otišao sam u bolnicu i rekao: `Nešto nije u redu sa mojim kolenom.`
Znate, kada padnete na koleno? Pritisnuo sam čašicu, i nje nije bilo.
Nisam imao čašicu na kolenu.
Sedeo sam na klupici tri meseca, sa skroz ispravljenom nogom.
Da bih imao bilo kakve šanse za povratak. Tako da sam morao čekati još šest meseci.
Aerodrom Leonardo da Vinci Rim 7.07.1992.
Gazza. Gazza, dobrodošao.
Nikada tako nešto nisam video. Bilo je ludo.
19 telohranitelja, sa obe moje strane. Nisu mogli da ih zaustave.
Bacali su šalove, pokušali da me zgnječe.
Bilo je baš strašno.
Oni su opsednuti fudbalom. To je jedna fudbalska zemlja.
To je neverovatno.
Bio je to najskuplji transfer u Italiji
i oni su napravili veliku stvar od toga.
Kada te zavole navijači, to je onda non-stop.
U Engleskoj je 20 ili 30 ljudi pratilo treninge.
U Italiji, oni okruže teren. Skroz ga okruže.
Tu ništa ne možete. A i da možete,
ako bi tim odigrao loše, oni bi tresli ogradu. Preskakali je.
Stvarno bi je preskakali. I neki igrači koje sam mogao da vidim,
svi su imali dobre plate, ali su svi vozili male automobile.
Ja sam se pitao: `Zašto voze takve automobile?`
Posle sam skapirao da kada igrači odigraju loše, kada prolaziš pored njih
oni ti udaraju, lupaju, šutiraju automobil i tako to.
Da, tako je. Baš je intenzivno,
Derbi Lazio - Roma je jedno od najžešćih rivalstava na svetu
Igrači su nas uspaničili. Rekli su: `Sranje Paul!`
`Ako izgubimo ovo, nećemo moći nedeljama da izlazimo na ulicu.`
Tako je to bilo.
Kako se približio početak, postao sam nervozan.
Prvi put da sam tokom utakmice bio nervozan. `Moramo da dobijemo ovu utakmicu.`
A onda je počela utakmica i gubili smo 1:0.
Dobili smo slobodan udarac.
Krenuo sam da ga izvedem, a Beppe Signori mi kaže:
`Ne, idi ti u šesnaesterac.` Ja rekoh: `Ne, ne dajem baš puno golova glavom.`
Kažem: `Idi ti u šesnaesterac.` A on: `Jebi ga, imam metar i žilet.`
Onda rekoh: `Ok, ja ću u šesnaesterac.`
I dok sam stigao tamo, on je bio spreman da izvede.
Bilo je neverovatno. Vau! Osećaj kao da si dobio rat.
Od toga gola sam mogao tamo da živim par godina. Bilo je brilijantno.
Postigao sam prvi gol u rimskom derbiju, 105.000 gledalaca je bilo tamo.
Fenomenalan osećaj. Stvarno, bilo je neverovatno.
- Gazza! - Volim te. Ti si moj Bog.
- Ti si moj Bog. - Hvala.
- Ti si moj Bog.
`Ti si moj Bog.`
Jednom sam igrao protiv Maradone u Sevilji.
I napalio sam se za utakmicu. Pomislih: `Diego.`
Rekao sam: `Ne mogu čak ni da igram, pomalo sam pijan.`
A on kaže: `Gazza, i ja sam.`
Jebote, kako je to bilo smešno.
Počela je utakmica i ja sam uzeo loptu, nanizao petoricu
i smestio je u donji ugao.
Uvek ću se sećati posle toga, uradio sam konferenciju za štampu.
Rekoh: `U nevolji sam.` A on kaže: `I ja sam.`
I mislim da su nas obojicu kaznili sa po nekih 40.000.
U Italiji smo trenirali dva puta dnevno Bilo je fenomelno. Tako vruće.
Njihovo zagrevanje je bilo kao naš jedan trening u Engleskoj.
Na primer, ako izgubiš 1:0,
predsednik kluba bi došao i rekao: `Danas je bilo sranje.`
`Žao mi je ali večeras nećete ići kući posle utakmice.`
`Idete pravo u autobus i treniraćete tri dana.`
I onda bi vas odveo u trening kamp i pregazio vas.
Igrali smo mali fudbal
i ja sam pustio igrača da me prodje i da gol.
I Dino Zoff je poludeo na par igrača i onda sam ja rekao: `Čekaj.`
`Mi to igramo ozbiljno ovde?` `Hoćeš da igramo ozbiljno?`
`Ok onda.`
Nesta je tada bio klinac, došla je lopta do njega,
a ja sam brutalno startovao i promašio, ali sam ga zveknuo u list.
Moja noga je bila na zemlji i on je prišao da pogleda moj list,
list i noga uopšte i moj članak su ostali na zemlji.
I videla se oteklina.
Najgore je što nisu imali nosila.
Četvorica su morala da me nose.
Tako da dok je jedan išao napred, drugi je čekao,
tako da sam imao osećaj kao da mi vuku nogu.
Odsustvovao sam godinu dana.
Mislim da uopšte ne dolazi u pitanje da su povrede koje je Gazza doživeo
uticale na njegov život i na terenu i van njega.
I što više vremena provedeš povredjen, imaš više vremena da budeš
u depresiji zbog toga i da se možda okreneš alkoholu i drogi,
ili šta god ti u tim okolnostima padne na pamet.
Naročito za njegovu ličnost,
zbog njegove strasti prema igri i njegove ljubavi prema fudbalu,
mislim da je to imalo vrlo negativan uticaj.
Dakle, propustio sam oko dve godine stvarno, dok sam bio tamo,
tako da stvarno nisam imao šansu, pre nego što sam prešao u Rangers,
da stvarno pokažem navijačima šta stvarno mogu.
Jula 1995. Gascoigne je potpisao za Rangers za rekordan klupski transfer od 4.3 miliona funti
Jedan je Paul Gascoigne!
Paul Gascoigne! Jedan je Paul Gascoigne!
Period u Rangers-ima je bio fenomenalan. Stvarno, stvarno neverovatan.
Novinari su za mene govorili: `Ah, neće on ovde uspeti.`
`Neće on ništa postići ovde. On neće ovo, on neće ono...`
Na njihovu žalost, osvojili smo ligu, osvojili kup,
osvojili drugi kup. Tako da nisam bio tako loš te godine.
- Celtic je sranje... - Rangersi su najbolji.
Rangersi su najusraniji.
Ovde je velika mržnja, to je grozno. Imate Protestante protiv Katolika.
Nikada nisam video tako nešto.
Prvi meč koji sam igrao bio je prijateljski protiv Steaue Bukurešt.
samo se sećam da su navijači pevali `The Sash`,
i jedan od igrača mi je rekao:
`Ovo je The Sash, u tome je naša suština.`
Nisam nešto obratio pažnju,
samo se sećam da sam dao gol i mislio sam da je to stvar...
Navijača.
A sledećeg dana kada sam uzeo novine, na naslovnoj strani je pisalo:
`Gazza peva The Sash`. A kada sam pročitao o čemu se tu radi,
bio sam u fazonu: `O moj Bože!`
Protestantima je dozvoljeno da idu tom katoličkom ulicom
to se odvija godinama i uvek se desi da
da neko pogine u toku toga.
Uvek su neredi, bombe i svašta nešto
a ja naravno pojma o tome nisam imao.
Otvorio sam poštu, pogledao, a tamo je pisalo:
`Zdravo, zovem se tako i tako, pripadnik sam IRA
i ja ću da te ubijem.` Da...
Pisalo je njegovo ime, adresa, dva mobilna telefona.
Pomislih: `Pa, ovaj tip je ozbiljan.`
Pokazao sam pismo Walter Smith-u i on mi reče: `Uh, bolje zovi policiju.`
Došla su dva policajca, u civilu,
i rekoše mi: `Daj da vidimo to. Otići ćemo da ga posetimo.`
I odleteše. Ja ih čekam da se vrate.
Živ sam se usrao, u fazonu: `Jebote, šta ću da radim?`
Čekao sam tri dana, a onda su došli u moju kuću.
I rekoše: `Da, bili smo kod čoveka. Ozbiljan je. Ubiće te.`
U pičku materinu. Pitam ja: `Šta ćete da preduzmete?`
A oni: `Pa, ništa ne možemo dok on ne doleti ovde.`
`A nećemo da sedimo na aerodromu i čekamo,
jer to može da traje mesecima.` Ja sam bio u fazonu: `Uh.`
Oni kažu: `Evo ti ovo.` To je bila neka mala okrugla stvar,
otprilike ovolika. Pitam ja: `Šta je ovo?` Oni kažu: `Otvori.`
`Izvučeš ovako i ispitaš da li imaš bombu ispod auta.`
Znači: `Sranje!` I oni odoše... `Javite svojoj porodici da
svi budu u kući...`
Jebeno sam zapečatio prozore,
za slučaj da zapuca i tako to...
Prvih četiri ili pet utakmica sam bio u panici.
Prosto se pitaš da li je neko u publici.
Znate, on može biti bilo gde. Ne mora da bude na stadionu.
Može da visi ispred vaše kuće.
Trajalo je to šest meseci.
I na kraju sam dobio pismo od tog tipa
u kome je pisalo: `Dobro,
nisi neko vreme ništa uradio. Iskreno, ako to uradiš još jednom, ubiću te.`
I tada je sve bilo ok. Sada sam mogao da se opustim.
Evropsko prvenstvo 1996. Žreb za grupnu fazu
Engleska već ima veoma težak žreb.
Sada, da li će Engleska biti sa Škotskom?
Hoće! Engleska protiv Škotske.
Škotska nije internacionalni tim.
Škotska. To je mešavina rutavih ovaca.
Škotska ima bolji internacionalni bilans.
Kvalifikovali smo se na pet Svetskih prvenstava.
U redu? To smo mi postigli. A šta ste vi uradili?
Vi ste igrali samo pet... Igrali ste samo pet utakmica.
- Ne! Nemoj šorts!
Dobijao sam strašne kritike od igrača tri meseca pre početka prvenstva.
`Ima da vas prebijemo. Zabićemo vam ga pravo u bulju.`
Slušao sam to svakoga dana. A ja sam rekao: `Videćemo...`
Onda sam rekao: `Zapamtite da ja znam kako sedmorica od vas igraju.`
Terry Venables vodio je Englesku na Evropskom prvenstvu 1996. godine
Imali smo malu pauzu, sezona se završila ranije,
pre prvenstva.
Otišli smo u Hong Kong.
Bilo je to... Kao neko zbližavanje.
Nešto malo smo i trenirali. Bilo je relaksirajuće par dana.
Takodje mi je bio i rodjendan, tako da je bilo ok.
Terry Venables nam kaže: `Izadjite u grad večeras.`
`I vratite se do ponoći.` I mi smo izašli.
Izašli smo u neki klub. Na foru nekog tematskog kluba.
Gledao sam šta se dešava oko mene.
Bila je tamo neka stolica, nalik zubarskoj stolici.
Sedneš na nju i onda dodje lik iza tebe, par njih,
pritisnu pedalu i zabace stolicu.
I onda otvoriš usta, a oni ti sipaju koktel.
Probao sam. Ništa nisam osećao.
Ali sjurio sam par koktela niz grlo, kao i 80% ostalih momaka.
I Teddy Sheringham i Steve McManaman, svi.
Bilo nas je recimo šestorica koji smo probali.
Novinari su jedva dočekali. Neko je napravio fotku mobilnim telefonom,
i onda je očigledno prodao.
i>Neverovatno je šta su napisali, za samo jedan izlazak u grad.
I zakucali su me zbog toga.
Naslovi su bili poput: `Izbacite ga sa turnira!`
Znate ono: `On nije dobar. Nije spreman.`
A ja sam odigrao celu sezonu i osvojio medalje i trofeje u Glasgow Rangers-ima.
Sve što je trebalo da uradim je samo da sačekam dok ponovo ne zaigram fudbal.
Nazada na fudbalski teren. Gde sam se osećao bezbedno.
Bio sam na prvenstvu. Na Wembley-u. Engleska protiv Škotske.
I poveo sam i ženu na utakmicu. Što inače ne radimo često.
Moja žena je bila trudna sa prvim detetom
i bila je u nekom 6. mesecu trudnoće.
I...
Bila je jako ljuta na mene zbog...
Zbog toga što sam je naterao toliko da pešači
da bi stigli na Wembley.
Ali mislim da nisam mogao gledati...
Bolju fudbalsku utakmicu.
I Paul je na toj utakmici bio fantastičan,
i postigao je jedan od golova koji pripadaju...
Njegovoj fantastičnoj istoriji.
Lopta ide napred za Paul Gascoigne-a, sjajan njegov trk.
Sjajno!
Kakav gol!
I dan danas mislim da je to najlegendarniji gol Engleske svih vremena.
Mislim na njegovu viziju, kreativnost, pribranost, veštinu.
Način na koji je dao gol kao i proslava istog,
mislim da je sve to vodilo fantastičnom golu.
Pre utakmice sam rekao momcima: `Slušajte, ko god da da gol,
neka legne na ledja i glumi da je u zubarskoj stolici.`
`Neko će uzeti bočice Lucozada i iscediti ih u usta.`
Znate, da malo popalimo novinare, da im vratimo milo za drago.
Ironija je da sam ga ja dao. Tako da je ispalo savršeno.
Milsim da je to slučaj kada im je Paul dokazao da greše, što je bio zicer.
Jedino je nesreća što je to bio Lucozade, a ne džin.
Jer bih onda bolje igrao.
Dalje je Gascoigne igrao za Middlesbrough i Everton
1998. je izostavljen sa spiska za Svetsko prvenstvo
Nikada više nije igrao za Englesku
Ko je rekao da se nikada nisam smejao dok sam pio?
Sjajno sam se provodio dok sam cirkao sa ortacima.
Igrali smo domine i bilijar i tako te stvari.
Ponekad kada bih sedeo sam i pio,
tada bih znao da budem mračan i depresivan.
Imao sam gadne male klikove kada više nisam bio Paul.
Ja nisam Gazza. Nisam Paul Gascoigne. Prosto sam...
Prosto sam sam.
Što ponekad ne volim.
Dva puta sam bio blizu smrti, moram da priznam.
Ali sam uspeo da se izvučem, jer to je bolest i...
Verovatno će me pratiti do kraja života.
Pitanje je samo da li ću to prihvatiti ili ne.
Ponekad mi je teško, a ponekad je vrlo lako.
Znam kako da ostanem trezan, a znam i kako da padnem ponovo.
Stvarno sam dobar i u jednom i u drugom.
Dobro veče. `News of the World` telefonski skandal
počeo je kada je jedna trula jabuka, nestašni novinar ili dvojica,
otišli predaleko u svojim istraživanjima.
Danas je brana pukla.
Pre par godina, često mi se nešto dešavalo sa telefonom.
Sećam se da sam zvao tatu i pukla je veza.
I moj tata je rekao da nešto nije u redu sa telefonom.
`Pa, nešto se dešava` rekoh ja, `Pitam se da li me prisluškuju.`
Zatim se sećam da sam jednom pričao sa mamom i to je izašlo u novinama.
A ja sam pitao mamu:
`Šta radiš koji kurac? Što si pričala sa novinarima?`
`Mama, ti si jedina kojoj sam rekao, nisam ni sa kim pričao.`
A ona se uznemirila i rekla je: `Nisam.` A ja: `Jesi.`
Rekao sam: `Mama, jedino sam tebi rekao.` Nedelju dana nisam pričao sa njom.
A onda sam pričao s tatom i to je izašlo u novinama.
Onda sam popizdeo... Ali nisam popizdeo na tatu.
Nikada nisam pizdeo na njega.
Samo sam pitao: `Tata, jesi li pričao za novine? Ti to prodaješ priču o nama?`
I bilo me je sramota zbog toga pa sam počeo da pijem.
Previše sam pio. A onda sam postajao paranoičan.
Nisam razgovarao sa porodicom par meseci.
Ni sa kim nisam pričao. Samo sam pio.
Tada sam uzimao i koku,
to je bilo pre nekih 11 godina i radio sam to redovno.
Onda sam otišao u prodavnicu opreme za špijunažu i kupio gedžete.
Vredne mnogo para.
Zvao sam svoju porodicu, počeo sam da pričam sa njima
i rekao im: `Moj telefon je hakovan.`
`Neko sluša moje razgovore.`
Moji su rekli: `Tebi nešto fali. Paranoičan si.`
Počeo sam da šaljem sam sebi poruke.
Poslao sam sebi poruku: `Slušaj pičko jedna.`
`Znam šta radiš djubre jedno.`
`Prijaviću te policiji.`
I onda sam iznenada pozvao i veza je bila slobodna.
Nekoliko nedelja kasnije počelo je ponovo.
Zatvorio sam se. Otišao u hotel. Otišao sam iz kuće
jer sam mislio da je kućni telefon hakovan. Otišao sam u hotel.
Pio sam u hotelu pet ili šest nedelja.
Onda je moja porodica došla. Videli su u kakvom stanju sam bio.
Nisu više hteli da dolaze. Govorili su mi: `Previše piješ.`
Nisu hteli da mi otvore jebena vrata.
Navlačili su zavese, za slučaj da se pojavim.
Onda sam hospitalizovan, sestra me je smestila. `On je lud. Lik je skroz poludeo.`
I da budem iskren, mislim da mi je spasila život.
Onda sam zvao Scotland Yard policiju. Rekao sam: `Ovo je moj broj.`
`Slušajte svaki moj telefonski razgovor narednih šest meseci.`
I onda: `bang!` Uhvatili su ih.
Znate, sjajan je osećaj što se ispostavilo da sam bio u pravu.
Znate, bilo je nevero...
Mislim da nisam zaslužio da prodjem kroz to. Niko to nije zaslužio. Niko.
Pogledajte šta je to napravilo Princezi Dajani. Gde je ona sada?
Nisam želeo obeštećenje. Nisam želeo da mi plate.
Samo sam hteo da izadjem pred sudiju i kažem koliko mi je sve to naškodilo.
Gascoigne-ov telefon je prisluškivan 11 godina Marta 2015, je konačno izašao pred sud
Štampa ga i dalje proganja
Uopšte se ne postavlja pitanje da je Gazza jedna od najomiljenijih osoba u zemlji.
Da, pravio je greške, ali ko ih ne pravi?
Mislim da ga je tako posebnim činio
izostanak straha u igri.
Sve bi pokušao, nikada se ne bi plašio
da će nešto poći naopako.
I verovatno više od bilo čega drugog, voleo je da pokaže
šta sve može i mislim da ga je to diglo iznad svih.
Sveukupno gledano, od svih igrača,
mislim da se ni jedan ne može porediti sa Paul Gascoigne-om.
Trenirao sam sa njim par puta, kada sam bio mlad i igrao za Everton
i za mene je to bila velika čast.
Mogao se videti taj neverovatni talenat
i bilo je sjajno gledati ga iz blizine
i pokušati da se nešto nauči od najvećeg igrača koga je Engleska ikada imala.
Jednom je... On je došao u svlačionicu
dok smo mi bili untra, omladinski tim,
i on je pitao da li neko od igrača kasnije uveče izlazi u grad.
I ja sam jedini koji je rekao da izlazi.
I on mi jedao 40 funti za izlazak.
To pokazuje njegov karakter. Ono što on predstavlja.
I milsim da nijedan drugi igrač u svlačionici Evertona u tom trenutku
ne bi došao da makar porazgovara sa nama mladim fudbalerima.
Moraću da mu vratim tih 40 funti.
Kao igrač, bio je to što je bio. Kao čovek, on je to što jeste.
200 milja na sat.
I kada ideš tako brzo, opasno je.
Svakako da bi mu karijera bila još bolja
da je na drugi način podržan.
Klubovi su više spremni
da podrže igrače i da ih usmere u pravom smeru.
Ali, na kraju dana, uvek volim da mislim
da je uživao
u svakom momentu svoje karijere.
Tako da ne znam da li je bolje biti još bolji igrač,
ali da ne uživaš toliko, ili da budeš ono što je on bio kao igrač,
ali da uživaš u karijeri koliko god možeš.
Voleo sam osećaj izlaska na teren, kada čujem tu buku,
i kako skandiraju moje ime.
Daš gol u gornji ugao
i momci će skakati oko tebe, urlati i bacati ti kosku
i to je jedna velika bajka, koja će na kraju biti okončana.
Ja i moj život, verovatno bih voleo da budem upamćen
po tome da sam bio Paul Gascoigne koga su ljudi upoznali tokom moga života.
Voleo bih da mislim da sam ljude oko sebe učinio ponosnim,
sebe učinio ponosnim i sve ostale koji su učestvovali u mom životu.
Naročito moje mamu i tatu.
Da.
- Hvala vam. - Živeli.
Preuzeto sa www.titlovi.com