Za časa dolgega in temnega obdobja Velikih vojn,
se iz bitke vrača elitna skupina vojakov.
Njihova nezlomljiva miselnost je bila preprosta.
Imeti plemenito srce in pogum, pravšnje ravnanje
in absolutno predanost lastnemu gospodarju.
V mnogih letih prelivanja krvi, bo vzniknilo novo cesarstvo.
Za svoje potrebe bo asimiliralo osebe vsakršne barve, prepričanja in vere.
To nesporno pravilo spodkopava tradicijo velikih vitezov,
ampak to ne velja za vse.
Če položite svoje meče, boste morda lahko svobodno odšli.
POSLEDNJI VITEZI
Jaz sem uradni cesarjev odposlanec.
Nosim sporočilo za lorda Bartoka. –Dobrodošel na gradu.
Jaz bom vzel sporočilo. –Sporočilo je za tvojega gospodarja.
Kdor želi govoriti z mojim gospodarjem, mora najprej govoriti z menoj.
Ali res meniš, da so cesarjeve besede primerne za nekoga, kot si ti?
Ne dvomim, da vaša aroganca ponekod drugod žanje uspeh,
zato sem vam to napako pripravljen odpustiti. –Kako ti je ime, vojak?
Prepričan sem, da bo vladar želel vedeti,
kdo je bil tako gostoljuben do njegovega odposlanca.
Predstavitev samega sebe bi bil pravi začetek.
Jaz sem poveljnik Raiden Sedmega Ranka.
Vaše ime mi je zelo dobro poznano. Oprostite moji sumničavosti.
Moj lord.
To prihaja neposredno iz dvora?
Zapečateno pred mojimi očmi od našega vladarja.
Prav.
Iz dvora mi je ukazano, da se sestanem z ministrom Gezza Mottom,
da bi skupaj pregledala moje nove protokole in dolžnosti.
To je farsa!
Novi protokol je samo podkupnina, ki se pričakuje od mene
na tem sestanku in bo šla samo v njegovo osebno korist.
Vpliv tega ministra je po vašem zadnjem mandatu precej zrasel.
Ima zelo dobre možnosti, da postane prvi konzul.
Nobenega podkupovanja ne bom dopuščal,
pa naj si gre za moj žep ali pa za žepe tistih na dvoru.
Kaj ti misliš? –Jaz samo sledim vam, moj lord.
Od kdaj pa ti govoriš nič drugega, kot samo resnico?
Povej, kaj v resnici misliš.
Če bi bila res korupcija tista, ki bi vas vznemirjala,
potem bi najverjetneje že reagirali preden ste zasedli svoj položaj.
Kaj natančno si želel povedati s tem?
Mislim, da bi bilo pametno, da se preuči, če to le ni stvar ponosa.
To ni stvar ponosa, pač pa vprašanje dostojanstva.
Torej boste zavrnili svojo dolžnost? –Zavrnil bom izsiljevanje.
Moj lord, korupcija na dvoru ni nič novega.
Kako naj se to razlikuje od kateregakoli drugega absurdnega davka?
Ko enkrat človek lahko tako odprto zahteva podkupnino,
brez vsakega kančka obžalovanja,
potem plujemo v nevarne vode.
Kaj?
Ali misliš, da se oklepam neke ideologije, ki ne obstaja več?
Mogoče.
Gospod? –Je že v redu.
Naj pokličem zdravnika. –Saj me je že pregledal.
Kdaj? In kaj je rekel?
O tem ne smeš govoriti z njima.
Ah, moji lepotički sta se vrnili.
In kako je šlo danes tvoje učenje?
Lillyin glasbeni učitelj je dejal, da je zelo nadarjena učenka.
Seveda, kaj pa drugega. –Mislim, da malo pretirava.
Jaz pa mislim, da zna dobro oceniti talent
ali pa se pripravlja, da zahteva povišanje svoje plače.
Ali bi kaj zaigrala zame?
Dobro.
Vsi napadi ne bodo samo eden na enega, kot zdaj vadimo tukaj.
Sploh nisem vedel, da vadimo takšne scenarije.
V bitki ni nobenih opozoril.
Vsi nasprotniki se ne držijo kodeksa bojevnika, kot se ga mi.
Vseskozi moraš biti pozoren.
Takoj moramo začeti s pripravami za odhod.
Povabljeni smo bili na dvor.
Poročnik, ali se bom tudi jaz pridružil konvoju?
To je poveljnikova odločitev. Z vsem spoštovanjem, mislim, da sem pripravljen.
Če bi poveljnik sprejemal odločitve, ki temeljijo na tem, kaj drugi mislijo,
potem bi polovica teh mož zasedala moj položaj.
Zberite može za odhod!
Prestrašil si me.
Kako dolgo že stojiš tam? –Ure.
Tvoj humor se ne more kosati s tvojimi spretnostmi,
pa še nepravično jih je izkoriščati proti svoji ženi.
Verjemi mi, da si ti tista, ki te prednosti izkorišča bolje od mene.
In katere prednosti naj bi to bile?
Slišala sem, da je prišel uradni glasnik.
Mislim, da ne prinaša dobrih novic. –Zakaj tako misliš?
Mogoče lahko uspešno skrivaš svojo prisotnost pred menoj,
ne moreš pa svojih misli.
Vabijo nas na dvor.
Mislila sem, da tega ni bilo pričakovati, vsaj do preloma sezone.
To zahteva novi minister. –S kakšnim namenom?
Nič takega, da bi nama uničilo najin večer.
Misliš reči, da ne bi rad razpravljal o tem.
Ne, pač pa se bom moral kmalu posloviti od tebe,
jaz pa vem toliko drugih načinov, kako preživeti čas s teboj.
Takšni logiki je težko nasprotovati.
Pojdi z menoj.
Moj pra pradedek je bil strašen bojevnik.
Ni bil zelo priljubljen, vendar nosi zasluge za razširitev našega ozemlja.
Moj oče je bil odgovoren, da ščiti to ozemlje med Veliko vojno.
V veselje bi ti ga bilo poznati.
Moj sin.
Nobenega drugega dediča nimam.
Bom deseta in zadnja generacija, ki bo pokopana tukaj.
Pred 30 leti in proti volji svojih svetovalcev,
sem te samo na podlagi svojega idealizma povabil v svoj dom.
Mladeniča s prazno dušo, opitega s pijačo
in temačnega, kot so temačni grobovi tistih,
ki so prekrižali njegovo pot.
Ampak prav idealizem mi je pomagal, da sem videl skozi vse to
do človeka, ki danes stoji pred menoj.
Zdaj pa mi daj boljši nasvet, kot sem ga dal jaz sam.
Ko bom zapustil ta svet, bo ta dežela pod tvojo skrbjo.
Moj lord. –Moje ime ti bo pri tem pomagalo.
Ampak vaš meč naj bi se prenesel na dediča. Jaz sem samo vaš varuh.
Ti si dedič mojega duha. Najina vez je pridobljena in ne dedna.
Ne, gospod … –Vzemi meč.
Bodi previden. –Seveda.
Bodi dobro, ljubezen moja.
Ste pripravljeni, poveljnik? –Da, moj lord.
Ali je to darilo za ministra Gezza Motta?
Da, za vse je poskrbljeno.
Gabriel. –Poveljnik, rad bi se vam zahvalil za to veliko čast.
Tvojo mamo in očeta sem dobro poznal.
Če bi bila še med živimi, bi bila zelo ponosna nate.
Torej se spet začenja. –Res je.
Sedite. Sedite.
Gospod ali vas lahko nekaj vprašam? –Seveda.
Poveljnika poznate že zelo dolgo, kajne?
Še ko sem bil tvojih let.
Ali je res, da ni bil rojen plemiškega stanu?
Prihaja iz kmečkega prebivalstva.
Osirotel je že kot mlad fant, cela družina je umrla od vročice.
Ali ga je zato lord Bartok vzel k sebi?
Ne, to se je zgodilo veliko kasneje, ko je bil že mladenič.
Zakaj sprašuješ? –Ker o njem krožijo določene zgodbe.
Pravijo, da je bil krut morilec, brez kančka vesti in časti.
Veliko let se je predajal samo pijači.
Temačne sile so ga naredile nasilnega.
Ali ga boš zdaj, ko to veš, kaj manj spoštoval?
Občudujem ga zato, kar je uspel narediti iz sebe, mu ne pa sodim.
Zdaj pa pojdi počivat. Jutri je pred nami dolga pot.
Dobrodošli, lord Bartok.
Ali ste dobro potovali? –Sem.
Bilo je dolgo potovanje. –Zdelo se je kratko.
Vidim, da ste prinesli s seboj darilo.
To je običajno ob uradnem obisku.
Ogrinjalo. –Čudovito ogrinjalo.
Tudi zaboj lahko obdržite.
Ali je vaš varuh poskrbel za darilo?
Ne, izbral sem ga sam osebno.
Prav, začeli bomo jutri na vse zgodaj, ker imamo veliko dela.
Veselim se že vpogleda v naše nove protokole.
Poleg tega bova imela priložnost razpravljati o izzivih
s katerimi se bodo morale soočiti Bartokove dežele v prihodnosti.
Mislim, da mu ni bila všeč barva. –Če bi vedel, kaj nameravate,
bi vztrajal, da prinesete še kaj več. –Še kaj več?
Saj sem mu prepustil tudi zaboj. –Zdaj ni pravi čas za zabavo.
To je vzel kot osebno zamero.
Jutri mu bom prinesel bolj primerno darilo. –Ne, pa ne boš,
v moji prisotnosti, pa se boš na ministrovo zahtevo obračal taka kot je,
kot podkupnina. Če sprejmeš pretvezo podkupovanja,
potem tudi sam sodeluješ v njej.
Moj lord, zdaj ni primeren čas, da bi zavzemali takšna stališča.
In če zdaj umirim svoj nastop, kakšen pristop bi mi predlagal,
ko veš, da želi polovico moje posesti? Ko me vodi do točke,
kjer bom moral uveljavljati svojo tiranijo nad tistimi pod menoj,
da bom s podkupninami lahko podpiral tiste zgoraj?
Kdo pa misli, da je?
Mogoče pa ni razumel, kaj se pričakuje od njega.
Še kako dobro je razumel.
Ali je prišel sem, da bi si tukaj gradil svoje ime na moj račun?
Ali pa je res tako poln ponosa, da nima prostora za ponižnost.
Izvoli pes, zdaj boš lahko spal na svili.
Ali naju kdo pričakuje? –Rad bi vam nekaj pokazal.
Čudovit meč. Smem?
To je orožje plemičev. Kje ste ga dobili?
To je bilo darilo od mojega gospodarja.
Sam nikoli nisem bil deležen takšne velikodušnosti od svojega gospodarja.
Videti je, da ste zmagali.
To je moj najljubši prostor tukaj, ker ponazarja velike vrline,
kot sta velikodušnost in ponižnost. Dve lastnosti,
ki sta nujno potrebni za nemoteno delovanje dvora.
Lastnosti, ki bi ju morali vsi plemiči prejeti že ob rojstvu.
Ali ste razumeli vsebino najinega pogovora?
Da. Zelo impresivno.
Ali se resnično nameravate odpovedati vsemu temu?
Glede vas me mineva moje potrpljenje.
To igro lahko igrava dokler to želite,
ampak od mene ne boste izsilili nobene podkupnine.
Ali je to za vas igra? Kako mislite, da bi se vladar odzval na to?
Ker že tekate k vladarju za vsako grožnjo, kot prestrašen otrok,
bi ga morali vprašati, takoj ko bo to mogoče.
Pregled je naročil sam vladar, vi pa to zavračate.
Zavračam vsakršen vaš poskus, da bi si prilastili iluzorno moč nad menoj.
Vi ste tisti, ki živite v iluzijah in ne jaz.
Kar bom povedal zdaj ni grožnja, ampak obljuba.
Ne bom vam vzel le vašega premoženja in ugled,
pač pa bom vse, kar je povezano z imenom Bartok spremenil v prah.
In ko bom končal, bo videti tako, kot da vi ali kakšna od vaših generacij
pred vami, sploh ne bi nikdar obstajala.
Bodite raje previdni z grožnjami.
Ali je kaj narobe?
Veliko mož, kot ste vi sem poznal. Ko se jim enkrat pobeli glava
in ukrivi hrbtenica, pride čas, da se soočijo s svojo preteklostjo.
Resnica je ta, da je vaš notranji strah v resnici vaš najbolj
presenetljiv atribut. Nepomembni ste.
Nobene moči več nimate nad veliko zapuščino klana Bartok.
Vaš edini dosežek je bil, da ste bil rojen kot plemič
in ste nekako zatajili celo tu, da bi vaš rod živel naprej.
Straža! Straža!
Upaš si potegniti meč na vladarjevega ministra?
Minister, vaš tast prihaja.
Kaj se je zgodilo? Povedali so mi, da so vas napadli.
Zdaj ne morem govoriti o tem,
ampak zagotovo bomo priče vladarjevemu srdu.
Bili ste poklicani pred našega najbolj slavnega in modrega vladarja.
Zapornik, ki stoji pred vami je lord Bartok.
Njegov zločin je napad na zvestega vladarjevega ministra.
Zaporniku bo zdaj dovoljeno se obrniti na svoje vrstnike,
preden bo naš vladar izrekel sodbo.
Kar je bilo pravkar povedano o meni je resnica.
Ne nudim nobenih drugačnih navedb in ne izpodbijam nobenih dejstev.
Vendar ti komaj pokrijejo razlog mojega resničnega zločina.
Čast zahteva od mene več kot pa le priznanje,
zato vam ponujam polno priznanje in vso resnico.
Že predolgo časa mi ni uspelo, da bi priznal svojo hinavščino.
Prezrel sem svojo lastno strahopetnost, se prikladno skrival za svojim
položajem in iskal politični kompromis. In za kaj?
Da bi obdržal skromno premoženje in naslov, ki si ga ljudje tako želijo.
Tako sem stopil pred vas, kot obsojenec,
ki je končno vstal, da se popravijo krivice.
Moja sramota in obžalovanje je to, da tega nisem storil,
še preden sem stopil pred to sodišče.
Oskrbujemo ogromno vojsko, gradimo ceste,
našemu narodu ponujamo delo,
vendar smo kljub temu tiho, ko plenijo našo blagajno,
naše svoboščine pa izginjajo.
Prišel bo čas, ko bomo nemočni do krivice,
vendar nikoli ne bo prišel čas, da bi se temu uprli.
Ta človek, Gezza Mott, je rak, ki se širi
in edina primerna stvar je, da se ga izreže.
Vsi veste o čem govorim.
Vsak od vas je bil že predmet njegovega izsiljevanja.
Vendar s svojimi besedami ne bi rad sodil svojim kolegom plemičem,
pač pa jih samo opozarjam.
Pozivam vas, da razmislite, kaj počnete,
ko pomagamo temu človeku, da kuje verige, ki nas vežejo,
kar me pripelje do priznanja mojega pravega zločina,
da bi vsaj tako lahko rešil svojo čast.
Moj zločin je edino, da nisem uspel ubiti Gezza Motta,
ko sem imel priložnost za to.
Pod vladavino moje družine smo uživali stoletja miru.
Kjer je bil prej kaos, smo mi vnesli red,
mir, kjer ni bilo ničesar drugega, kot prelivanje krvi.
Moji podložniki so sprejeli to vlogo zavedajoč se,
da služijo nečemu dobremu.
Če menite, da bodo vaše besede pripravile vaše kolege plemiče
do nesoglasja, potem ste boleče zavedeni.
Ali ste pripravljeni sprejeti mojo sodbo in si ponovno pridobiti svojo čast?
Pripravljen sem sprejeti vašo sodbo, toda moja čast je nedotaknjena.
Drznete si ugovarjati vladarju?
Vsa vaša družina bo izseljena iz vaših dežel.
Bartokov klan ne obstaja več.
Vaše blodnje o sebi, pa zahtevajo celo bolj drastične ukrepe.
Vaš zločin neupoštevanja ukazov dvora,
se lahko poplača z ničemer drugim, kot le z vašo glavo.
Tega ne morete storiti! –Kako si drzneš osebno obrniti na vladarja.
Moj lord, sodba te vrste je neprimerna za nekoga plemiškega stanu.
Ta predstava arogance ne more ostati nekaznovana.
Kaj predlagate?
Vaš poveljnik vam je nadvse zvest, lord Bartok
in bilo bi najbolje, da bi dočakali svoj konec pod njegovim mečem.
Če ne izvršite tega ukaza, bo vsa rodbina lorda Bartoka pogubljena.
Minister! –Prvi konzul, vladar je povedal svoje.
Poveljnik!
Pustite ga mimo.
Ubogali ga boste. –Ne.
Saj sem že tako mrtev. –Raje umrem z vami, kot pa sodelujem v nečem takem.
Saj vem, da bi, ampak, kako naj nam bo to v pomoč?
Moj Lord,
tega ne morem storiti. –Saj je že končano.
Misli samo na to, kaj bo sledilo.
Duh našega klana bo ostal v tebi.
Poveljnik Raiden!
Vladarjev ukaz ni nekaj, o čemer bi se razpravljalo.
Zapomni si to, Raiden,
rane časti si vedno nanesemo samo sami.
Izvlecite svoj meč. –Moj lord, prosim vas.
Poveljnik, izvlecite svoj meč.
Vaša predanost kodeksu je absolutna, kajne?
Da, moj lord. –Potem pa, kot tvoj lord in gospodar,
ti ukazujem, da izpolniš svojo dolžnost.
Od tega trenutka naprej,
ne bo več žalovanja za tem, kaj ste morali storiti.
To bo utišalo govorice in nezadovoljstvo kar za nekaj časa.
S poveljnikom Raidenom moramo delovati s hitro in odločno roko.
Ali to predlagate za vladarjevo korist ali vašo lastno?
Ali niste videli, kako je stal pred vami, kot stekel pes?
Svoje bojevnike nadzorujemo preko njihove absolutne lojalnosti do
svojih gospodarjev. Kako pa ste mislili, da bo odreagiralo 2 milijona ostalih,
če boste eliminirali enega od njih, kot zgled za krepost lojalnosti?
Kaj če bo iskal maščevanje?
Ne sme se mu škoditi.
Že tako obstaja preveč stvari in razlogov za ukrepanje.
Če boste prinesli pristen dokaz, da se namerava obrniti proti vam,
potem bom ukazal njegovo smrt, vendar šele takrat.
Ali ste me razumeli? –Da, gospodar. Šele takrat.
Ali naj ukažem izgon vseh iz Bartokovih dežel?
Zemljišča bi se morala enakomerno porazdeliti,
tako da se noben plemič ne bo mogel okoristiti.
Seveda, vas tokrat ne bom nadlegoval s podrobnostmi.
Za to bom poskrbel sam. –Prepričan sem, da boste res.
Paziti se morate ministra, moj lord.
Saj vem, da ne odobravate dejanj Gezza Motte,
vendar mi njegova ambicija in pohlep dobro služijo.
Da, moj lord.
Hannah.
Oče.
August! Slišal sem, da bodo polja letos bogato obrodila.
Da, res bodo. –Torej so zemljišča, ki sem ti jih dal v oskrbo,
zadostovala za opustela, ki si jih imel, ko sva se prvič srečala?
Bodo zadostovala. –Odlično.
Zdaj pa mi povej, kot novi lord Bartok, kaj veš o njegovem varuhu?
Lorda Bartoka nisem tako dobro poznal, samo skozi nekaj najinih dogovorov.
Kar pa se tiče tega Raidena, ga poznam samo skozi govorice,
zgodb o njegovi preteklosti.
Ti si preživel nekaj časa z njim. Kakšen je?
Bil bi presenečen, če bi vse to le mirno opazoval.
Prosil bi te, da mi pošlješ tisoč vaših mož,
da bi lahko povišal svojo varnost, dokler se to ne konča.
Tisoč? –Da. –To je več, kot polovica moje vojske.
Ki pa jo imaš zaradi mene.
Ali bi se raje želel vrniti v obubožane dežele, kjer si živel prej,
še preden sem se milostno vzel tvojo hčer za svojo ženo?
Ne, minister.
Nadzoroval boš izselitev, potem pa kolikor bo to potrebno,
boš pazil na Raidena vsako prosto minuto.
Ko se bo odločil udariti, bomo pripravljeni.
Gospod!
Ali bomo to dopustili?
Ne bomo odšli brez boja. –Tako je!
Spakirali bomo in odšli. Dvorna straža je že na poti sem.
Preprosto nas bodo vrgli na cesto brez vsega?
Kako naj se sploh preživljamo?
Poveljnik, ali naj to razumemo, kot da ne mislite ničesar ukreniti?
Naš gospodar je mrtev,
zato nisem več vaš poveljnik.
Od zdaj naprej ste zavezani nikomur drugemu, kot sami sebi.
Gospodje,
razrešeni ste zaobljube.
Ne dotikaj se je.
Ti ljudje bodo izgubili svoj dom,
zato z njimi ravnaj spoštljivo.
Kam greš?
Plačam pijačo! –Runda za moje prijatelje.
LETO DNI KASNEJE
Ali je to vse?
To bo komaj zadostovalo, da se pokrijejo stroški.
Nocoj si bova privoščila dober obrok v mestu.
Dobro bom poskrbel zate.
Prav, krenil bom. Ceste do trga bodo že polne.
Ali si videla?
Tvoj oče mi je dal moj lastni pečat. –To je čudovito.
Nikoli ni še tako hitro sprejel vajenca.
In upam, da se bo kmalu nehal klicati vajenec in začel uporabljati besedo sin.
Zdaj pa dodaj svoj podpis. Moramo se odpraviti.
Ko bodo enkrat končali s stenami, se bomo lotili tal. –Da, gospod.
Takšnega bodala ne boste našli nikjer v deželi.
Dokaz mojega globokega spoštovanja. –Podpora, kot je vaša je dokaz,
kako se krepi narodova moč.
Lahko ste prepričani, da bo vaš zahtevek za davčne olajšave uslišan.
Hvala, minister.
Ali si končal? –Da.
Morda bo kdaj moje zdravje kaj boljše, če bom imel zdravnika pravega znanja.
Deležni ste bili pravilne oskrbe, a nekaj preprečuje rani, da bi se zaprla.
In to se mi upaš ponuditi kot razlog? Nekaj?
Izgini ven!
Zakaj ste poslali služabnika stran?
Ker ne dovolite, da bi vas motili med sestanki.
Ali ste pomislili, da mora služabnik poskusiti vse, kar mi prinese,
zaradi možnosti zastrupitve hrane?
Ne? Mogoče pa se v celoti zavedate tega in se samo sprenevedate.
Seveda ne. –In jaz naj vam verjamem na besedo, preprosto ker ste moja žena?
Čaj se ohlaja.
Očitno čaj ni zastrupljen.
Kako kaj napreduje gradnja vrat?
Ta železa vrata so sposobna zadržati celotno vojsko.
Ko bodo enkrat končana, bi morda razmislili,
da bi razpustili nekaj dodatnih stražarjev vašega tasta.
Njihova oskrba in potrebe so nas pripeljale izven meja proračuna.
Stroški ne bi smeli biti težava.
Stroški paviljona sedaj znašajo kar pet krat več od načrtovanega.
Brez zlata nas bo … –Knjigovodstvo je vaš posel,
zdaj pa bi se rad na samem pogovoril s svojim poveljnikom.
Kakšne novice imaš zame? –Več ali manj enake.
Pa njegovi možje? –Razpršeni naokrog, iščejo zaposlitev, kjer le lahko.
Je imel kakšne stike z njimi? –Ne. –Vendar še vedno ostaja v bližini.
Nanj pazimo vsak trenutek podnevi in ponoči.
Zelo je potrpežljiv, vendar mene ne more pretentati,
pa tudi tebe ne bi smel.
Vzpodbudi ga. Poišči, kaj skriva.
Prosim, kar za menoj. Poglejte, kdo je prišel.
Poročnik. –Prosim, sedite. –Prinesi nam pijače. –Gabriel.
Torej, kaj menite o mojem lokalu?
Zagotovo se ti zelo poda. –Popolnoma.
Kako pa se vi kaj držite? –Jaz upravljam ribiške ladje bogatega trgovca.
Tudi Gabriel dela zanj. –To pojasnjuje vajin značilen vonj.
Zato me moja žena tudi pusti v gostilno, ker me nobena druga ne bi hotela.
Morda brez nadomestila.
Polovica cene za tebe. –Ne, hvala.
Jaz bi sprejel to darilo. –Ko boš enkrat začel plačevati za pijačo,
bom razmislil, da bi dal popuste tudi ostalim.
Gospodje, za vašo blaginjo. Tako boste povečevali tudi mojo.
Na zdravje. –Na zdravje.
Kaj pa ti, Jim? –Delam kar lahko.
Mogoče je kaj dela v pristanišču. Bi rad, da se pozanimam?
Ne, takšno delo ni zame. –Med njegovo revščino in njegovim vonjem,
verjetno sedim z dvema najbolj osamljenima moškima v mestu.
Pa še res je. Sva dva najbolj osamljena moška.
Zdaj tukaj preživi večino svojih dni.
Ko si mi rekel, da se je podal nazaj na stara pota,
sem ti komaj verjel.
Nocoj je videti bolje kot običajno.
Moram iti. –Prosim, ne odhajajte zaradi njega.
Slabo mi je v njegovi prisotnosti.
Poročnik. Poročnik!
Kam greste?
Pridite sem in popijte kozarček z menoj.
Nisem več vaš poročnik.
Raiden, zbudi se.
Izvoli, popij tole.
Naj te spravimo domov.
V redu sem.
Naj ti pomagam, saj komaj hodiš. –Ne potrebujem tvoje pomoči.
V redu sem.
Ne boste našli nikogar boljšega od mene, ki bi naučil vašega sina vihteti meč.
Dal se vam ponudbo in ne vidim nikogar drugega tukaj,
ki bi se potegoval za tvoj talent.
Torej ali sprejmete mojo ponudbo, ker ne maram izgubljati časa?
Vso srečo vašemu sinu. Potreboval jo bo.
In potem sem ga videl prihajati od vrat Gezza Motte.
Kako? Nikoli mu ne bi bilo dovoljeno stopiti onkraj ministrovega obzidja.
Dela kot vajenec pri kovaču in ima popolnoma novo identiteto.
Ljudi sem spraševal o njemu, niso imeli pojma. –Moral je biti obupan,
da je sprejel takšno delo. –Prepričan sem, da bi minister mastno plačal,
če bi izvedel, da pri njem dela eden od Bartokovih mož pod lažno identiteto.
Greva?
Najprej kar bom naredil z mojim na novo pridobljenim bogastvom je,
da se bom preselil živeti bližje gostilnam.
Všeč mi je, kako se to sliši. –In potem bom svoj zasluženi …
Pozen si.
Jim te je videl, kako odhajaš od Gezza Motta danes.
To informacijo je bil voljan dati Gezza Mottu za ustrezno nagrado.
Nobene druge izbire nisem imel.
To je moja krivda. –Ni tvoja krivda.
Jim je bil pripravljen žrtvovati tvoje življenje za svojo osebno korist.
Ne moremo si privoščiti več podobnih napak.
Ali imaš poverilnice?
Utrdba Gezza Motte je zdaj najbolj utrjena zgradba v deželi.
Pridobivanje dovoljenja za vstop v njo, ne da bo samo zelo težko,
pač pa morda nemogoče.
Edina točka neposrednega vhoda je tukaj na glavnih vratih.
Dvižni most se dvigne ob sončnem zahodu,
vsi delavci pa morajo utrdbo zapustiti.
Z njim se upravlja iz obeh strani naenkrat.
Prevzeti moramo nadzor od zunaj in od znotraj.
Priti moramo skozi glavna vrata in mimo vojašnice vojakov,
kjer vsako noč spi 250 popolnoma opremljenih vojakov,
pripravljenih na borbo. Ne bomo se jih mogli ubraniti, če se zbudijo.
Ko nam enkrat uspe priti mimo vojašnice, vstopimo v vrt z labirintom.
To je edini način, da prečkamo vrt in tja prispemo neopaženi.
Ne da sem zadolžen samo za obrezovanje vsakega drevesa posebej,
pač pa moram, ker so zasebni prostori ministra postavljeni tako visoko,
poskrbeti tudi za to, da vrt izgleda lep tudi od zgoraj.
Kar nas pripelje do paviljona, ki je edina pokrita točka pred gradom.
Če bomo uspeli preživeti oblak puščic, ki se bo vsula na nas,
bomo končno dosegli železna vrata gradu,
ki pa jih je od zunaj popolnoma nemogoče odpreti.
Gospod, moram iti. –Seveda.
Kam pa greš? –K dekletu gre.
Zakaj porabljamo naš čas s tem, ko bi lahko poslušali mladeničeve zgodbe,
kako je izgubil devištvo. –Pusti fanta, skrbi raje zase.
Tukaj so ponarejeni dokumenti, ki so potrebni za delo znotraj gradu.
Popraviti moram streho na vašem stolpu.
Prejšnji tesar je slabo opravil svoje delo.
S plačami, ki nam jih daje, jih pa res ne gre obtoževati.
Danes sem prodala tri košare.
Ali je kaj narobe?
Sit sem že, da moram kar naprej jesti ta riž.
Če ne bi delala samo jaz, bi si morda lahko privoščila še kaj drugega.
Zakaj to še počneš? Nobena sramota ni, če občutiš žalost,
ampak tako samo uničuješ samega sebe, lorda Bartoka pa to ne bo vrnilo.
Prihrani mi s svojimi pridigami.
Samo to je še ostalo.
Zakaj ne bi ostal pri meni eno noč? –In te gledal, kako pleteš košare?
Prosim te, Raiden!
Prosim te.
Tako ne morem več naprej.
Kje je?
Kje je? –Kje je kaj? –Tvoj meč.
Tukaj.
Zapuščam te. –Se strinjam.
To ni primeren prostor za ugledno žensko. –Tebe zapuščam.
Upala sem, da se boš vrnil nazaj k meni,
da boš spet postal moški s katerim sem se poročila,
ampak da si prodal svoj meč je dokaz, da to ne boš nikoli postal.
Če misliš, kako drugače kot jaz, je zdaj čas, da to poveš.
Gospod, minister vas vabi k sebi.
Njegove modrosti in zvestobe se bomo za vedno spominjali.
Stopite z menoj.
Še preden je umrl, mi je prvi konzul priporočil,
da naj posvetim več pozornosti vašim odnosom z ostalimi plemiči.
Prepričan je bil, da vaše metode presegajo politično
in moralno korektnost. Obstaja meja, ki jo je treba ohraniti
med prevlado in pokroviteljstvom.
Vaša prva naloga kot novega prvega konzula bo
nova davčna olajšava, tako za navadne državljane, kot za plemiče.
To je velika čast v mojem življenju, da vam lahko služim v polni vlogi.
Vaše novo imenovanje prinaša tudi konec vsem podkupninam,
ki ste jih zahtevali od plemičev. V vaši vlogi ministra je bilo dovolj
zadovoljive razdalje med nama, ki vam je omogočala tako svobodo.
Zdaj pa to ni več mogoče, pa tudi potrebna ni več.
Tudi vaša obsedenost z Raidenom se mora takoj končati.
Obdani ste z več varnostniki, kot pa jaz sam.
To je sramotno za vas. Popolnoma je propadel.
Sprejmite dejstvo, da ste se pojavili močnejši z nekaj dostojanstva.
Da, gospodar.
In zahvaljujem se vam za vaše usmerjanje in modrost.
Ali ne razume, da sem pod pritiskom?
Moj lord, verjamem, da vam Raiden ne predstavlja nobene grožnje več.
Zakaj? –Ker je prodal celo svoj meč.
In?
Bojevnik, ki se loči od svojega orožja, se lahko razume samo na en način.
Ni več takšen človek, kot je bil prej.
Ali res misliš, da me boš pomiril s tem?
Komu pa je mar kos železa?
Ali res misliš, da boš lahko prikril svojo napako,
tako da se boš potem skliceval na nekakšen bojevniški kodeks?
Odidi zdaj.
Sam bom odločil. Kaj je potrebno storiti.
Pokaži se. Pokaži se. Pokaži se!
Moj soprog sprašuje po vas.
Te poti so lahko zelo zanimive, ko jih enkrat preučimo.
Bolj kot se nekdo vzpenja do vrha svojih ambicij,
toliko bolj drugi tone v brezno.
Da bi prepoznal takšno simetrijo ali bi ti dovolil, da takšna sramota
in žalitev ostaneta neodgovorjena?
Ne. Tako sem prišel do spoznanja, da imamo opravka z nekom
z zelo globokimi notranjimi ranami, ki jih preprosto ni več moč zaceliti.
Poišči družino lorda Bartoka.
Ali imaš kakšno težavo s tem kar sem zahteval od tebe?
Sploh ne.
Za to ceno ne obstoji dovolj velika težava za to.
Poveljnik.
Nocoj imam presenečenje za vas.
Novo izbiro.
Pri njej ne bo nobenega pogajanja. Še vedno je devica.
Raiden.
Prišel si po mene.
Kaj je narobe?
Saj si prišel po mene, kajne?
Raiden.
Prosim te. Prosim te.
Prosim te! Ne! Ne!
Raiden! Raiden!
Raiden!
Raiden, pomagaj mi.
Ne! Ne!
Ne zapuščaj me.
Končano je.
Ničesar več ni ostalo. –Ali si prepričan?
Mogoče mu je preprosto vseeno za njo? –Ali me sploh poslušate?
Hči njegovega nekdanjega gospodarja mu je bila predstavljena kot kurba,
on pa ni storil ničesar. Za ničesar več mu ni mar.
Ne za čast, ne za družino, ne za zanj samega
in zagotovo ne za vas.
Končno sem odrešen tega.
Odlično opravljeno! Odlično opravljeno!
Označeno imam, kje so pokopane žare.
Dobro si se odrezal.
Načrtovali smo,
veliko žrtvovali
in čakali na pravi trenutek.
In zdaj
je prišel čas.
August, dobrodošel.
Vidim, da si s seboj prinesel darilo.
Želel sem vam dati nekaj posebnega
ob vašem novem, zasluženem imenovanju in da se vam zahvalim,
ker ste mi vrnili moje može.
Od vseh daril, ki sem jih prejel, mi je ta najljubši.
Želel bi se na kratko pogovoriti s svojo hčerko,
preden se s svojimi možmi vrnem domov.
Da, to bi bilo povsem v redu.
Čast je nekaj s čimer se vsi rodimo.
Tega se vam ne da vzeti,
niti podariti.
Samo izgubite jo lahko.
Zdaj stojimo pri vratih našega končnega dejanja.
Nocoj bo naš sovražnik priča nezlomljivi kodi Sedmega reda.
Zahtevali bomo nazaj to, kar so nam poskusili vzeti.
Zopet bomo povrnili ime našega gospodarja,
glas našega ljudstva
in duh našega naroda.
Straža! Straža!
Zadržuj jih kolikor časa moreš.
To je on! –Ostanite v svojih sobanah.
Zakaj sem ti sploh zaupal? Povedal sem ti, ti bedak.
Ostanite v svojih sobanah.
Odprite lopute! Naj se pripravijo lokostrelci.
Lord Bartok je bil moj najboljši prijatelj.
Vedel sem, da nikoli ne bi dovolili, da ostane nemaščevan.
Moj gospodar mi je povedal, da če ne ostane nihče drug, ki bi mu lahko zaupal,
lahko vedno zaupam vam. –Ponujam vam svojo pomoč,
ampak pod enim pogojem.
Rešite mojo hčer pred tistim človekom.
Dajem vam svojo besedo. –Povejte mi, kaj potrebujete.
Poiščite si kraj, kamor se boste lahko skrili.
Počakajte.
Hvala vam.
Gremo!
Ali sem se dobro odrezal?
Dobro si se boril.
Prišli smo po Gezza Motta. –Tega ne morem dovoliti.
Misliš, da si heroj?
Ampak zapomnili se te bodo samo kot sramotnega izdajalca.
Čas bo tisti, ki bo povedal, kako se me bodo spominjali.
Nekaj, česar ti nimaš več.
Kdo je to? Zaprto imamo.
Čast tvojega očeta je znova povrnjena.
Ime Bartok nikoli ne bo pozabljeno.
Hvala vam.
Zaradi podlega napada na prvega konzula
in očitnega neupoštevanja moje moči,
to ne more ostati nekaznovano. Edino vprašanje je,
kakšna naj bo kazen, koliko generacij naj izbrišem.
Edini razlog zakaj ste tukaj je, ker potrebujem novega prvega konzula.
Ali imate koga v mislih?
Moj lord, smotrno bi bilo priznati pred ljudmi,
da so ti možje heroji. –Heroji?
Ti možje so se bili pripravljeni boriti za vrline, ki delajo naš narod tako velik.
Vrline, ki so jih nekoč ponazarjali vsi bojevniki,
zdaj pa še komaj najdete koga.
Če se bo zdela vaša kazen neupravičena, boste te može spremenili v mučenike.
Kar bo slabo za vas.
Vendar pa, če jih boste obravnavali s spoštovanjem,
kot se spodobi za častnega bojevnika, se vam bodo ti junaki pridružili.
Ne morem dovoliti, da bi tak prestopek ostal nekaznovan.
Vsakdo se mora zavedati, da ne sme delovati proti svojemu vladarju.
Moj vladar,
ali vam lahko ponudim rešitev?
Nobene druge prošnje nimam.
Če nam bo uspelo, bo vladar najprej zahteval glave
vsakega člana moje družine.
Prav imate. –Ampak pri vseh teh odločitvah, bo najprej iskal nasvet.
Ker nima več prvega konzula, bo moral poslušati tudi ostale.
Mislite mojega. –Moji ljudje so sprejeli, da jih ob zaključku naloge čaka smrt.
Oni so bojevniki Sedmega reda.
Nihče od njih ne bo prosil za odlog, zato jaz prosim v njihovem imenu.
Ne pa tudi zase.
Ti bojevniki so večinoma nepoznani, toda eden izmed njih izstopa,
nekdo, ki ga vsi poznajo.
Poveljnik.
Kaj to pomeni? –Prevzeli boste poveljevanje na gradu.
Ne. Poveljnik.
Poveljnik, tega ne morete storiti.
Borili smo se skupaj z vami. Jaz sem se boril skupaj z vami.
Poročnik, vaša predanost kodeksu je absolutna, kajne?
Da. –Potem pa vam, kot vaš poveljujoči,
ukazujem, da prevzamete nadzor nad klanom Bartok.
S svojo blagodejno modrostjo in spoštovanjem
vladar razglaša te plemenite bojevnike za heroje ljudstva.
So zgled in opomin vrednot, ki nas vežejo v eno veliko nacijo.
Vendar pa ne glede na okoliščine, napad na člana cesarskega sveta,
se po zakonu šteje za napad na vladarja in našo veliko nacijo.
Žal mi je.
Zelo mi je žal za vse, kar si morala prenašati.
Sodelovanje v vlogi ni bilo težko,
pač pa da te bom tudi v resnici izgubila je bilo neznosno.
PREVOD IN PRIREDBA REŠO