Ана. Елса. - Убрзо спавање.
Принцезу је заробио зли Снежни гоблин својом чаролијом.
Брзо, Елса, направи принца. Неког лепог!
О, не! Принцеза је исто заробљена!
Кога брига за опасност кад је ту љубав. - Бљак, Ана.
Љубљење неће спасити шуму. - Изгубљене виле узвикују!
Какав звук жирафе производе? Нема везе.
Пустили су краљицу вила која се ослободила и све спасила!
Сви се венчају. - Шта се то играте? - Зачаране шуме.
Принц и принцеза се љубе! - Нисам никад видио такву зачарану шуму.
Видио си зачарану шуму?! - Шта?
Јесам, једном. - Никад нам пре ниси то рекао?
Могу вам сада испричати, ако...
Може. - Сада нам испричај. - Сигуран си?
Време је да знају.
Направимо после великог снешка. - Ако ће се смирити и слушати.
Далеко, на далеком северу,
налазила се врло стара и врло зачарана шума.
Но, њена магија није била од гоблинских чаролија и вила.
Штитили су је најмоћнији духови од свих.
Духови ваздуха, ватре,
воде и земље.
Но, такођер је била дом мистериозног народа Нортхулдра.
Јесу ли били чаробни, попут мене? - Не, Елса.
Нису били чаробни. Само су искористили дарове шуме.
Њихови обичаји били су пуно другачији од наших.
Но, ипак су нам обећали пријатељство.
У част тога, твој деда, краљ Рунеард изградио им је моћну брану.
Био је то поклон мира. - То је велики поклон мира.
Био сам почашћен ићи у шуму прославити то. - Стој право, Агнаре.
Нисам био спреман на оно што ми је тај дан донео.
Опустили смо се. Очарали су нас.
Било је тако чаробно.
Но, нешто је пошло по злу.
Нападали су нас. - Станите иза мене.
Била је то брутална битка.
Ваш деда је... - Оче! - Нестао.
Борба је разљутила духове.
Пазите! - Окренули су своју магију против свих нас.
Чуо сам један глас.
Неко ме спасио.
Речено ми је да су духови нестали и да је снажна магла прекрила шуму.
Тако да нико не може проћи.
Те вечери дошао сам кући као краљ Арендела.
Опа, тата, то је било епски!
Ко год те спасио волим их.
Волио бих да знам ко је то био. - Шта је било са духовима?
Шта је сада у шуми? - Не знам, магла је још увек тамо.
Нико не може ући, а нико није изашао. - Сигурни смо.
Да, но шума се може опет пробудити и морамо бити спремни на опасност.
Са тиме, што кажете да поздравимо вашег оца?
Али имам још толико питања. - Сачувај их за друго вече, Ана.
Знаш да немам такво стрпљење.
Зашто су нас Нортхулдра напали? Ко напада људе од којих добије поклоне?
Мислиш да ће се шума опет пробудити?
Само Ахтохалан зна. - Ахтохо шта?
Кад сам била мала, мајка ми је певала песму о реци Ахтохалан.
За њу се говорило да чува све одговоре о прошлости.
Које смо и ми дио.
Хоћеш ли нам је отпевати? Молим те.
У реду. Скупите се. Ушушкајте се.
Где северац море љуби,
Река сећања туд плови,
Спавај мирно, мило моје,
Све шта има у реци тој је.
У водама њеним, дубокога газа,
Одговоре имаш и пут свој нађеш.
Дубоко зарони пратећи њен звук,
ал' не предалеко да не потонеш.
Да, пева она онима шта чују,
У њеној песми магија та плови.
Храбрости имаш ли у своме страху?
Да суочиш се са знањем овим?
СНЕЖНО КРАЉЕВСТВО ИИ
Где северац љуби море,
Тамо је мајка сећања пуна.
Крени кући, мило моје.
Кад све изгубиш,
Све ћеш наћи.
Ваше Величанство, спремни су.
Опрости. Стижем.
Чујеш ли то? - Шта? - Нема везе.
Уживаш у свом новом трајном леду, Олафе? - Живим снове, Ана.
Волио бих да ово траје заувек.
Но, промена нам се руга својом лепотом. - Шта?
Опрости, зрелост ме чини поетичним.
Реци ми, старија си и свезнајућа. Бринеш ли се о томе
шта ништа није трајно?
Не. - Стварно? Једва чекам да остарим као ти
па да се не морам бринути о важним стварима.
Нисам то мислила. Не бринем се јер имам тебе.
И Елсу и Кристофа и Свена...
Капије су широм отворене и нисам више сама.
Ево ветрови су хладнији,
А ми смо све старији,
И облаци плове с поветарцем јесенским,
Бундевица постала је гнојиво ново,
А мој лист од туге јадан увенуо.
Зато се ослањам на сигурности сигурне.
Да, неке ствари променити се неће.
Као додир твоје руке сићушне.
Неке ствари увек су исте,
Као то колико се слажемо.
Као стари зид камени што никад неће пасти.
Неке ствари увек су ту.
Неке ствари променити се неће,
Као кад те загрлим још јаче.
Листови ватдухом већ плове,
Свене, као да будућност нас зове.
Реци ми зар ћеш вечерас ти то клекнути?
Да, но планирање ми баш и не иде.
Као што су свеће и вађење прстена ван.
Препусти боље романтичне ствари мени.
Да, неке ствари променити се неће,
Као љубав коју осећам према њој.
Неке ствари увек су исте.
Као што је са ирвасима лакше,
Али ако се посветим и урадим то,
Знаћу шта ми је чинити и рећи. Не?
Неке ствари променити се неће.
Свене, притисак је на теби.
Ветрови су немирни
Можда зато чујем овај зов? Стиже ли нешто?
Не знам желим ли уопште промене.
Ово драгоцени су дани
Не смем их изгубити.
Не могу тренутак овај замрзнути,
Али могу изаћи и овај дан искористити!
Ветар је хладнији мало
А сви сте старији мало.
Време да се захвалимо на свему под небом јесењим!
Увек ћемо у изобиљу бити.
То вреди за све и свакога.
Обећавам да застава Арендела увек ће се вијорити.
Застава ће се увек вијорити!
Неке ствари променити се неће.
Окрени се и време је прошло.
Неке ствари остају исте,
Иако будућност није знана.
Нек' нас срећа прати, далеко од прошлости.
Време брзо тече, то се зна.
Неке ствари променити се неће,
Као кад те загрлим још јаче.
Ја грлим те још јаче.
У реду, лав. - Гризли! - Чудовиште! - Смеђи медвед!
Љуто лице. - Гумени медвед! Лов!
Неискупљено чудовиште! - Највећа погрешка!
Која те није ни пољубила! - Зликовац.
Сви смо погодило, рецимо. - Олафе, ти си на реду. - Може.
Пуно је лакше сад кад знам читати.
Брза рунда, момци против девојака.
Спреман сам, спреман! Крени!
Једнорог. Сладолед. Дворац!
Кућица. Чајник. Миш.
Ох, Елса!
Олаф се не би смио преслагивати. Нема везе, ово ће бити лаганица.
Две сестре, један ум. - Хвала.
Идемо! Можеш ти то, Елса.
Било кад. Користи тело.
Ништа. Ваздух!
Дрво, људи. Дрвољуди. То није реч.
Лопатар. Зуби. Прање суђа! - Поларни медвед!
Опрости. - Дај ми нешто.
Узрујана. Одвучене пажње. Забринута. Паничариш.
Узнемирена. Дај, изгледаш узнемирено!
Победили смо. - Идемо поновно?
Знаш шта? Идем ја спавати. - Јеси ли добро?
Само сам уморна.
Лаку ноћ. - И ја сам уморан. Свен ми је обећао прочитати причу.
Зар не, Свеноња?! - Јесам ли? - Радиш најбоље гласове.
Кад се правиш да си Кристоф и кажеш да мораш причати са камењем.
Почните ви без мене.
Је ли ти се Елса чинила чудном? - Чинила се као Елса.
Последња реч ју је избацила из такта. Шта је била?
Не знам. Не знам. - Не, не.
Лед? Дај, молим те!
Није могла одглумити лед? Боље да одем до ње.
Хвала, душо. Волим те.
Волим и ја тебе.
У реду је.
Напред.
Да, нешто није у реду. - Са тобом? - Не, са тобом.
Носиш мамин шал, а то радиш кад нешто није у реду.
Јесмо ли ти повредили осећаје? Жао ми је.
Мало људи је добро у породичним играма. Чињеница. - Не, није то.
Шта онда?
Једноставно...
Не желим зезнути ствари. - Које ствари? Одлично ти иде.
Елса, кад ћеш се видети онако како те ја видим?
Шта бих ја без тебе? - Увек ћеш ме имати.
Знам шта требаш. - Шта? - Дођи, мамине речи.
Скупи се. Ушушкај се.
Где северац море љуби
Река сећања туд плови
Знам шта радиш. - Спавај мирно, мило моје
Све шта има у реци тој је.
Чујем те, али нећу.
Неки невоље траже, а неки пак не.
Хиљаду је разлога да игноришем те.
И шапате твоје да жељама утихнем.
Ниси ти глас.
Само зујање у уху.
Кад бих те чула, а не чујем.
Бојим се да неко други има ме.
Све које волим међу зидовима су овим.
Жао ми је, тајновита сирено, ал' не слушам те.
Авантуру своју прошла сам, не треба ми нова.
Бојим се ризиковати ако следим тај твој зов.
У непознато!
Шта то желиш па ме држиш будном?
Ометаш ме па да грешку неку направим?
Или си неко попут мене негде у даљини?
Ко зна јесам ли стварно где припадам.
Сваки дан све је тежи како моћи моје расту.
Зар не знаш да дио мене жуди ићи
У непознато!
Јеси ли тамо? Познајеш ме? Осетиш ме? Покажи ми.
Куда ћеш? Не остављај ме само.
Како ћу те пратити
У непознато!
Ваздух, ватра, вода, земља.
Лед?
Вода!
Ваздух бесни. Нема ватре ни воде. Земља је следећа.
Морамо побећи!
Биће у реду. Идите до клисура.
О, не, одлетећу! - Држим те!
Да, сви су на сигурноме. Узмите ово.
Јеси добро, Олафе? - О, да.
Ово зовемо контролисањем онога што можеш кад су ствари ван контроле.
Не разумем, чула си глас, а ниси ми рекла?
Нисам те хтела забрињавати. - Обећале смо без искључивања.
Само ми реци шта се догађа.
Пробудила сам чаробне духове зачаране шуме.
Нисам мислила да ћеш то рећи. Чекај, зачарана шума?
Оне за коју нас је отац упозорио? - Да.
Зашто би то урадила? - Због гласа.
Знам да звучи лудо, али верујем да је тај ко ме зове добар.
Како то можеш рећи? Погледај наше краљевство. - Знам.
Моја магија то може осетити. Ја то могу осетити.
У реду.
О, не, шта сада? - Тролови?
Кристофе! Недостајао си нам. - Паббие.
Са вама двема никада досадног тренутка.
Надам се да си спремна, Елса. Љути чаробни духови нису за слабиће.
Зашто су још љути? Шта све ово има са Аренделом?
Да видим шта могу видети.
Прошлост није онаква каквом се чини.
Неправда тражи да буде исправљена.
Арендел није сигуран.
Истина се мора пронаћи. Без ње...
Не видим будућност.
Нема будућности? - Кад се будућност не види
једино преостаје учинити исправну ствар. - Исправну ствар?
Морам отићи у зачарану шуму и пронаћи тај глас.
Могу посудити твоја кола и Свена? - Не свиђа ми се та идеја.
Не идеш сама. - Ана, имам моћи да ме заштите. Ти немаш.
Попела сам се на планину, преживела смрзнуто срце
и спасила те од бившег момка и то без моћи!
Идем. - И ја. Возићу. - Ја носим грицкалице!
Ја ћу пазити на ваш народ. - Нека се клоне краљевства док се не вратимо.
Дакако. - Идемо им рећи. - Ана? Бринем се за њу.
Бојали смо се да су Елсине моћи превише за овај свет.
Сада се морамо молити да су довољне.
Нећу допустити да јој се нешто догоди.
Кога занимају занимљивости? Мене! У реду!
Знате ли да вода памти? Многи то оспоравају, али је истина.
Знате ли да ће муња шест пута пре погодити мушкарце?
Да гориле подригују кад су сретну? Да трепћемо четири милиона пута на дан?
Знате да вомбати какају коцкице? - Знаш да спавање спречава лудост?
Није истина. - Јесте! - Дефинитивно истина.
То је било једногласно. Но, проверићу кад дођемо кући.
Обоје спавају. Шта желиш радити?
Свене, настави мирно, може?
Ана? Ана? Сећаш се нашег првог оваквог пута
кад сам рекао да си луда ако се удаш за некога кога си тек упознала?
Шта? Луда? Ниси рекао то. Мислиш да сам луда? - Не.
Мислио сам. Била си. Не луда.
Очито! Само наивна. Не наивна.
Само нова у љубави. Као и ја.
Кад си нов мораш погрешити. - Желиш рећи да сам ти грешка? - Шта?!
Не, не! Не кажем то, нити да си луда.
Кристофе, стани, молим те. - Добра идеја. - Чујем га.
Чујем глас. - Стварно?
Олафе, пробуди се.
Који ђаво?
Обећај ми да ћемо урадити ово заједно. - Обећавам.
У реду је. - Знате ли да је зачарана шума место преобразбе?
Немам појма шта то значи, али једва чекам да видим
шта ће урадити свакоме од нас.
Шта је ово? - Престани гурати!
Шта је то било?
Не, не. Затворени смо.
Требали смо то претпоставити.
Ова шума је предивна.
Брана, још увек стоји.
Била је у деда Пабиејевим визијама, али зашто? - Не знам.
Још се добро држи, хвала Богу. - Како то мислиш?
Ако би брана пукла плимни вал би уништио све у овом фјорду. - Све?
Али Аренделл је на овом фјорду. - Ништа се неће догодити Аренделлу.
Биће све у реду. Дођи овамо.
Знаш, под другачијим околностима ово би било романтично место.
Зар не? - Другачијим околностима? Мислиш, са неком другом? - Шта?!
Не! Желим рећи ако се не извучемо одавде. - Шта?
Мислиш да се нећемо извући? - Не. Мислим, хоћемо.
Технички, шансе су комплициране, али желим рећи...
Ако умремо... - Мислиш да ћемо умрети?! - Не! Не!
Умрећемо... - Где је Елса? Рекла сам да је нећу напустити.
Једном у будућности умрећемо...
Немој ми се обраћати са висока.
Елса? Ево те. Јеси ли добро?
Добро сам. - У реду онда.
Где је Олаф?
Ана? Елса? Свен? Саманта?
Па ја ни не познајем Самантху!
То је нормално.
Шта је то?
Саманта?
Ово све ће имати смисла кад остарим.
Једном видећу да ово има смисла.
Једном, кад будем мудар и стар, сетићу се и доконтата
Да све су ово догађаји нормални.
Све ћу одговоре добити кад остарим.
Рецимо, зашто смо у зачараној шуми овој.
Знаћу за година неколико, ово биће детињасти страх.
Зато знам да ово није лоше, већ да добро је.
Пардонирајте. Одрастање значи адаптирање.
Откривање света и где то припадаш.
Кад будем зрелији осећаћу се сигурнији.
Док ме гледа нешто са фацом језивом.
Видиш, све ће ово имат' смисла кад остарим.
Не морам се плашит' ил' нервозан бит'.
Сањаћу о времену
кад бићу у годинама позним.
Зато што кад си стар
Апсолутно све ти има смисла. Ово у реду је.
Олафе?!
Бок, народе. Упознајте дух ветра.
Пролазим! - Мислим да ће ми позлити.
Држао бих ти косу, али не знам где су ми руке.
Престани!
Елса?!
Пусти је!
Ана, пажљиво! - То је моја сестра!
Принце Агнаре!
За Арендел.
Јеси ли добро? - Добро сам.
Шта је ово?
Изгледају као тренуци у времену.
Шта је оно што ти кажеш, Олафе? - Шта...
Моја теорија да је напредна технологија наш спас и пропаст? - Не.
Оно о краставцима? - Оно о води.
Да, вода памти. - Вода која је у нама прошла је барем четири човека
и/или животиње пре нас.
И све памти.
Ветар се вратио. Изврсно!
Мислим да ћу ти дати име Гејл.
Бежи. - Здраво. Баш си знатижељан.
Јеси ли сад боље воље?
Отац. То је отац.
Ова девојка... - Спашава га.
Она је из Нортхулдре.
Шта је то? - Олафе, иза мене.
Шта ћеш с тим? - Немам појма.
Спустите оружје.
Ви спустите ваше. - Војници Арендела?
Претите мом народу, заповедниче? - Нападате мој простор бране, Јелена?
Зашто ми тај војник изгледа тако познато? - Заповедниче!
Узмите мач!
То је била магија. Јеси ли видела? - Наравно.
Одабрала си леп, хладан поздрав. - Заробљени су овде све време?
Шта ћемо сада? - Ја ћу то решити.
Здраво, ја сам Олаф.
Опростите, одећа ме ограничава. Питате се ко смо и зашто смо овде.
Врло је једноставно. Почело је са две сестре.
Једна која се родила с чаробним моћима, а друга без.
Њихова љубав према снеговићу? Безгранична.
Ана, не! Превисоко је! Удар! Мама, тата, помагајте!
Трес! Врата се посвуда затварају. Сестре су растављене!
Барем имају родитеље. Родитељи су им мртви.
Бок, ја сам Ана. Удаћу се, а тек сам те упознала.
Елса ће експлодирати! Снег! Снег! Бежите!
Магија пролази кроз моје пахуље.
Жив сам! Ледена палата за једну особу.
Излази, Ана! Фију, фију! Моје срце.
Боже! - Само чин праве љубави може те спасити.
Ево пољупца праве љубави. Ниси вредна тога.
Погодите шта, ја сам негативац. - Шта?
Ана се замрзне заувек. - О, Ана.
Онда се одмрзне. Затим је Елса пробудила чаробне духове
па смо протерани из краљевства и сад морамо открити прошлост,
а воде нас само гласови које Елса чује.
Питања?
Мислим да су сконтали.
Стварно си краљица Арендела? - Јесам.
Зашто би природа подарила магију некоме из Арендела?
Можда да надомести дела вашег народа. - Мој народ је невин.
Никада не бисмо први напали. - Нека се истина открије.
Здраво. Опрости. Шта се догађа?
Тако је! Заповедник Матиас. Књижница, други портрет лево.
Ви сте били службени чувар нашег оца. - Агнар.
Шта се догодило вашим родитељима?
Њихов брод је потонуо у јужним морима пре шест година.
Видим га у вашим лицима. - Стварно?
Војници, можда су нас стигле године, али још смо снажни.
Поносно ћемо служити Аренделлу.
Чекајте, молим вас. Неко ме позвао овамо.
Ако бих могла пронаћи их верујем да ће имати одговоре
како ослободити ову шуму. Верујте ми, желим помоћи.
Верујемо само Природи. Кад она говори...
Ми слушамо.
Ово све ће имат' смисла кад остарим.
Дух ватре. - Макните се, сви.
Трчите до реке.
Не, ирваси. Оно је слепа улица! - Дођи, Свене. Ми ћемо их ухватити.
Елса, макни се оданде! Не, не!
Елса?!
Идемо, компа, можемо ми то.
Ана?!
Води је одавде! - Не, Елса!
Сви нас гледају, зар не?
Имаш савет? Ништа?
Требам ли знати шта то значи?
И ти то чујеш.
Неко нас зове. Ко је то? Шта да радимо?
У реду, идемо даље на север.
Елса, хвала Богу! - Ана. - Јеси ли добро?
Шта ти је било? Могла си умрети! Не можеш ме пратити у ватру.
Ако не желиш то онда немој ићи у ватру.
Ниси пажљива.
Жао ми је. Јеси ли добро? - Била сам и боље.
Знам шта ти треба.
Одакле ти тај шал?
То је шал Нортхулдре. - Шта?
Ово је од једне од наших најстаријих породица.
Био је мајчин.
Елса. - Видим. То је мајка.
Мајка је спасила оцу живот тог дана.
Наша мајка је била из Нортхулдре.
Ми се зовемо Нортхулдра. Ми смо народ сунца.
Обећавам вам да ћу ослободити ову шуму и обновити Арендел.
Велико обећање.
Ослободити шуму. Опрости, неки од нас су рођени овде.
Никада нисмо ни видели небо. - Разумем. - Ја сам Рyдер. - Кристоф.
Опет сам чула глас. Морамо ићи на север.
Сада ноћу земљани дивови лутају севером. - Можете отићи ујутро.
Ја сам Ханимерен. - Ханимерен, урадићемо шта можемо.
Да вас питам, како се ви носите са све већом сложености мисли
коју доноси одрастање?
Изврсно!
Освежавајуће је причати са младима. Будућност је у добрим рукама.
Не, немој то гристи. Не знаш где сам стао.
Никако да јој привучем пажњу или кажем праву ствар.
Имаш среће. Не знам ништа о женама,
али знам да имамо невероватан начин просидбе.
Ако сад кренемо спремни смо до зоре. - Стварно?
Најбољи дио? Укључује пуно ирваса.
Код куће, Халимах је још увек у Худсоновом котару? - Да. - Стварно?
Удана?
Зашто се од тога осећам боље? - Шта вам још недостаје?
Мој отац. Преминуо је пуно пре свега овога.
Био је велики човек.
Изградио нам је добар живот у Аренделлу,
но научио ме да не узимам то здраво за готово.
Рекао би: Буди спреман. Кад нађеш свој пут,
живот ће те бацити на нови.
Шта урадити кад се то догоди? - Немој одустати.
Иди корак по корак. И...
Учини исправну ствар? - Да. Схватила си.
Желим ти нешто показати.
Могу ли?
Познајеш ваздух, ватру, воду и земљу. - Да?
Погледај, овде је пети дух. Мост између нас и магије Природе.
Пети дух? - Неки кажу да су га чули на дан кад је шума пала.
Мој отац га је чуо. Мислиш да ме он зове? - Можда.
Ипак, само Ахтохалан зна. - Ахтохалан.
Дубоко зарони пратећ' њеног звука,
Ал' не предалеко да не потонеш.
Зашто успаванке морају имати грозно упозорење? - И ја се то стално питам.
Земљани дивови.
Шта раде овде?
Сакриј се.
Долазе!
Због овога се не играмо са ватром.
Не могу се љутити на тебе кад ши тако шладак!
Молим те, реци ми да их ниси мислила пратити.
Шта ако их могу смирити као ветар и ватру?
Шта ако те смрве пре него добијеш прилику?
Не заборави, циљ је пронаћи глас, истину и вратити нас кући.
Друштво, то је било близу. - Знам.
Див ме осетио. Можда се врате. Не желим никога угрозити.
У праву си, Ана. Морамо пронаћи глас.
Идемо одмах. - У реду. Идемо. Само...
Где су Кристоф и Свен? - Мислим да су отишли са Ридером и хрпом ирваса.
Отишли су? Без да су ишта рекли. - Ко зна путеве мушкараца?
Требам ли се осећати овако блесаво? - Да, дефинитивно.
Сви спремни? - Спремни. - Добро би ми дошла проба.
Волим љубав. - Чекај, и ти причаш за њих? - Да.
Као да чујеш шта мисле. - Да. Онда само кажеш.
Онда само кажеш.
Ево је!
Принцезо Ана од Арендела.
Моја ватрена, неустрашива, слатка љубави,
хоћеш ли се удати за мене?
Не. Принцеза је отишла са краљицом.
Шта?! - Не бих покушала пратити их. Одавно су отишле.
Одавно отишле? - Да.
Идемо на запад, до Вучје долине. Можеш са нама.
Жао ми је... - Не, у реду је. - Да!
Боље да се одем спаковати. Идеш? - Наћи ћемо се тамо.
Знаш камо ћеш? - Да. Познајем шуму.
Ирваси су бољи нег' људи.
Свене, зашто је љубав тако тешка?
Осећаш то шта осећаш, а ти осећаји су прави
Хајде, Кристофе, опусти се.
Опет те нема.
На другачијем путу од мога.
Остао сам сам. Зар треба да те пратим?
Морала си ићи.
То сасвим у реду је.
Можда те чак и стигнем сутра,
Но, зар тако изгледа растати се?
Откад то само ја ловим срце твоје?
Окренем се и ево изгубљен сам у шуми.
Север је југ, десно је лево кад тебе нема.
Ја сам тај што прати те кући, ал' изгубљен сам у шуми.
Не знам којим ти путем идеш.
Изгубљен сам у шуми.
Све до сада
Следећи корак питање је био како.
Нисам мислио да биће питање требам ли.
Ко сам ја, ако не твој момак?
Где сам ја, ако нисмо заједно?
Заувек.
Сад знам да мој си прави север.
Јер изгубљен сам у шуми.
Горе је доље, дан је ноћ
Кад ти ниси овде.
Једини си мој оријентир, па сам изгубљен у шуми.
Питам се мариш ли још.
Но, чекаћу.
Некакав знак.
Да твој сам пут ја.
Јер ти си мој знај.
До тад', изгубљен сам у шуми.
Изгубљен сам у шуми.
Ја изгубљен сам у шуми.
Олафе, можда да то ради само једно од вас. - Слажем се. Пискутава је.
Гејл се вратио.
Шта?
Како је то могуће?
Шта је то? - Очев и мајчин брод.
Па ово није јужно море. - Не, није.
Зашто је њихов брод овде? Како је овде?
Сигурно је нанесен из Мрачног мора. - Шта су радили онде?
Не знам. - Како је брод прошао маглу?
Мислио сам да не може нико осим нас.
Осим ако... нико није био на њему.
Нешто мора бити овде.
Чекај, погледајте около. Сваки аренделлски брод има одељак.
Водоотпоран. - Врло паметно. Иако се запитам зашто и брод није.
Ево га.
Који је ово језик? - Не знам.
Погледај, ово је мајчин рукопис.
Крај леденога доба. Река пронађена па изгубљена.
Извор магије. Елсин извор.
Ово је карта.
Путовали су на север и планирали проћи Мрачно море до... Ахтохалана.
Стварна је. - Ахто шта? - Ахтохалан.
То је чаробна река која садржи све одговоре о прошлости.
Потврђује моју теорију да вода памти.
Вода памти.
Елса?
Желим знати шта им се догодило.
Ахтохалан је сигурно извор њене магије. - Наставићемо, због Елсе!
Валови су превисоки. - Идуна! - Агнаре!
Елса?!
Хеј, шта радиш? - Ја сам крива. Тражили су одговоре о мени.
Ниси ти одговорна за њихове изборе. - Само за њихове смрти.
Престани. Не!
Јелена је питала зашто би Арендел био награђен чаробном краљицом.
Зато што је наша мајка спасила нашег оца. Спасила је непријатеља.
Њено добро дело је награђено са тобом.
Ти си дар. - За шта?
Ако неко може решити прошлост, ако неко може спасити Арендел
и ослободити шуму, онда си то ти.
Верујем у тебе. Више од било кога или било чега.
Ханимерен је рекла да постоји пети дух.
Мост између магије Природе и нас. - Пети дух?
Он ме дозива. Из Атхтохалана.
Одговори о прошлости су сви тамо.
Идемо у Ахтохалан. - Не ми.
Ја. - Шта?
Мрачно море је преопасно за нас обе. - Не, заједно ћемо!
Сети се песме! Ал' не предалеко да не потонеш.
Ко ће те зауставити да одеш предалеко?
Кажеш да верујеш да сам рођена за ово. - Не желим те спречити.
Буди шта год требаш бити! Само не желим да умреш!
Као шта покушаваш бити све за друге. Немој то радити сама.
Пусти да ти помогнем, молим те.
Не могу те изгубити.
Ни ја тебе.
Дођи.
Чекај, шта радиш? Елса!
Не! Олафе, помози ми стати. Дај ми руку.
Држи се! Не, чекај!
Дај!
Ана, можда звучи лудо, али осећам растућу љутњу.
Јесам љута! Обећала ми је да ћемо урадити ово заједно! - Да.
Али осећам растућу љутњу у мени. - Чекај, ти си љут?
Мислим да јесам. Елса је и мене одгурнула и није се опростила.
Имаш право бити јако љут на њу.
Рекла си да се неке ствари не мењају, али све се променило.
Знам. Погледај, ја сам још увек овде и држим ти руку.
Добро кажеш. Осећам се боље, баш добро слушаш...
Немој ме ушуткавати. - Не, не!
Дивови, огромни су.
Држи се, Олафе.
Пробај не вриштати.
Нашла сам.
Хвала. Где смо?
У јами без излаза. - Али са језивим и тамним улазом.
Хајде, биће забавно, ако не будемо заувек овде и нико нас не нађе,
а ти умреш од глади, а ја одустанем.
Са ведрије стране, Елси је сигурно пуно боље него нама.
Наравно.
Ледењаци су реке леда.
Ахтохалан је смрзнут.
Чујем те и долазим.
Сваки делић мога тела дрхти
Но, није од хладноће.
Нешто ми је познато
Попут сна којег знам, ал' заборављам.
Осећам те онде
Као пријатеља којег знам.
Ево ме, стижем
Осећам се као код куће
Увек сам тврђава била.
Хладне тајне закопане дубоко.
И ти тајне имаш, али скриват' се не мораш.
Покажи се.
Упознати те желим.
Покажи се.
Твој је ред.
Јесам ли ја тебе тражила цели свој живот?
Покажи се.
Спремна сам научити.
Никад нисам сигурнија била.
Цели живот разломљена.
Овде сам са разлогом.
Је ли то разлог што сам рођена?
Увек тако другачија.
Нормална правила непримењива.
Је ли ово тај дан?
Јеси ли начин како ћу коначно знати зашто?
Покажи се.
Више не дрхтим.
Овде сам.
Тако далеко сам дошла.
Одговор си који сам чекала цели мој живот.
Покажи се!
Да видим ко си.
Дођи к мени.
Отвори своја врата.
Немој да чекам.
Више ни тренутка.
Дођи к мени.
Отвори своја врата.
Немој да чекам.
Више ни тренутка.
Где северац море љуби
Река сећања туд плови - Мајко.
Крени кући, мило моје
Нашла си ме.
Покажи се.
Крочи у своју моћ.
Зарони сад у нешто ново.
Себе си ти чекала
Цели мој живот. (Цели свој живот)
Покажи се!
Здраво, ја сам Олаф и волим топле загрљаје.
Волим те, Олафе!
Нећеш то урадити. - Ево ме...
Као кокош са лицем мајмуна, летим! - Нисам гледала камо сам ишла.
Добро сам. - Принц Ханс од Јужних отока.
Волим те. - Морам ти рећи о мојој прошлости и одакле сам.
Слушам.
Идуна! - Шта читате, Ваше Величанство. - Новог данског писца.
Краљу Рунарде, жао ми је, не разумем. - Деда.
Водимо аренделлску стражу. - Нису нам дали разлога сумњати у њих.
Нортулдра следе магију па им никада не можемо веровати.
Деде? - Магија чини да се људи осећају превише моћно.
Мисле да се могу одупрети вољи краља. - Магија не ради то.
То проговара твој страх. Страху се не може веровати.
Брана ће ослабити њихову земљу и мораће ми се обратити.
Дубоко зарони пратећ' њеног звука,
Ал' не предалеко да не потонеш.
Доћи ће славити, а онда ћемо знати њихову бројност и снагу.
Као што сте нас примили тако вам и ми узвраћамо.
Нашим суседима. Пријатељима.
Краљу Рунеарде, брана не оснажује воду, она шкоди шуми.
Одсеца север... - Немојмо расправљати о томе овде.
Нађимо се на фјорду, попијмо чај. Пронаћи ћемо решење.
Не!
Ана!
Који сретни тунел одабрати ?
Брана ће ослабити њихову земљу и мораће ми се обратити.
Краљу Рунеарде, брана шкоди шуми.
Елса ју је пронашла. - Шта је то?
Истина о прошлости.
То је мој деда.
Напада вођу Нортхулдре који нема оружја.
Брана није била поклон мира.
Била је то варка. - То се коси са свиме шта Арендел значи.
Тако је, зар не?
Знам како ослободити шуму. Знам шта морам учинити да исправим ствар.
Зашто то кажеш тако тужно?
Морамо срушити брану. - Али Арендел ће бити поплављен.
Зато су сви отерани. Да их се заштити од онога што се мора учинити.
Јеси ли добро? - Добро би ми дошла ведрија страна. - Ведрија страна?
Корњаче могу дисати на дупе.
И видим излаз.
Знала сам да могу рачунати на тебе.
Дођи, Олафе, Елса је сигурно на путу натраг. Можемо се наћи са њом...
Олафе? - Шта је ово?
Јеси ли добро? - Јесу ли то пахуље?
Не, чекај, није то.
Ја се претварам у пахуље.
Магија у мени слаби. - Шта?
Мислим да Елса није добро.
Мислим да је отишла предалеко. - Не.
Не! - Ана, жао ми је.
Мораћеш сама одрадити следећи део, у реду? - Чекај!
Дођи, држим те. - То је добро.
Ана? Сетио сам се нечега шта је трајно.
Чега то? - Љубави.
Топли загрљаји?
Волим топле загрљаје.
Волим те.
Олафе? Елса?
Шта да сада радим?
Таму сам већ видела, ал' не овако.
Ова хладна је. Ова празна је.
Отупила је.
Живот који знала сам сад готов је. Светла су угашена.
Здраво, тамо, спремна сам поклекнути.
Пратим те посвуда. Увек јесам.
Отишла си на место које наћи не могу.
Ова туга привлачи, вуче ме на дно.
Али тихи гласић
шапће ми на ухо.
Изгубљена си.
Наде више нема.
Али мораш
Наставити!
И учинити исправну ствар.
Хоће ли доћи дан
Након ноћи ове?
Не знам више шта истина је.
Не налазим смер, сама остајем.
Једина звезда водиља била си ми ти.
Како подићи се са дна,
Када не устајем због тебе?
Учини исправну ствар.
Закорачи.
Па још једном.
То је све шта могу сад.
Исправна то је ствар.
Нећу гледат' унапред.
Превише ми је.
Али поделити на уздах сљедећи.
Корак сљедећи.
Избор сљедећи. Тај један могу прећ'.
Ову ноћ ја прекорачићу.
Слепо пратити светлост ту.
И учинит' ствар исправну.
Са зором што ће доћи?
Кад јасно буде да ништа више исто није?
Онда изабраћу,
Опет чути тај глас.
И учинити
Исправну ствар!
Пробудите се!
Тако је. Дођите по мене.
Овамо!
Тако је, само дођите!
То ће успети. Овуда, момци.
Шта?
Не, води их до бране!
Кристофе! - Овде сам. Шта требаш? - Доћи до бране. - Може!
Хвала.
Подигни ме. - Ми ћемо около.
Заповедниче Матијас. - Ваше Величанство. Шта то радите?
Брана мора пасти. Само тако ћемо растерати маглу и ослободити шуму.
Заклели смо се заштитити Арендел.
Арендел нема будућност док не исправимо ово.
Краљ Рунард је све издао.
Како то знате? - Моја сестра је дала свој живот за истину.
Молим вас, пре него изгубимо још некога.
Пазите!
Уништите брану, хајде! Баците камење!
Тако је.
Имам је. - Ана! - Држи се.
Жао ми је што сам те оставила. Очајнички сам је хтела заштитити.
Знам, у реду је.
Моја љубав није крхка.
Погледај небо. Нисам знао да га је толико пуно.
34 године. - Пет месеци. - И 23 дана.
Заиста си то ти? - Ана.
Мислила сам да сам те изгубила. - Изгубила?
Спасила си ме. Поновно. - Јесам?
Ана, Арендел није пао.
Није? - Духови су се сложили, Арендел заслужује да опстане.
Са тобом. - Са мном? - Учинила си исправну ствар.
За све. - Јеси ли пронашла пети дух?
Ти си пети дух. Ти си мост.
Заправо, мост има две стране. Мајка је родила две кћери.
Заједно смо ово урадиле. Наставићемо то радити заједно.
Заједно. - Елса?! Добро си!
Изгледаш другачије. Јеси ли скратила косу или тако нешто?
Тако нешто.
Ана, морам те нешто питати. - У реду.
Желиш ли направити снеговића? - Шта?
Добро да вода памти.
Ана? Елса?
Кристофе и Свене?
Сви сте се вратили!
Волим сретан крај. Претпостављам да смо готови.
Или ћеш нас редовно стављати у смртне ситуације? - Не, готови смо.
Заправо, има још једна ствар.
Ана, ти си најизузетнија особа коју познајем.
Волим те свим својим бићем.
Хоћеш ли се удати за мене?
Да!
Арендел је у реду. - Шта? - Ахтохалан је предивна.
Здраво.
Знаш, припадаш овде.
Заклела сам се чинити оно најбоље за Арендел.
Срећом, знам тачно шта је то. - Још не знам шта значи преобржење.
Осећам да нас је ова шума све променила.
Представљамо Њено Величанство, краљицу Ану од Арендела!
Здраво.
Свене, лепо изгледаш.
Боже мој! Олафе? - Очарана, сигуран сам.
Шармантан. - Ваше Величанство.
Кристофе! Зар сте се ви то средили због мене?
Свенова идеја. - Сат времена.
Добићеш ово сат времена. - У реду је.
Ионако си ми дражи у кожи.
Шокиран сам да можеш издржати сат времена, ово је ужасно.
Ствари које чинимо због љубави.
Како се ова луда магија зове? - Фотографија. - Фотографија.
Изгледамо добро. - Халима, генерале Матхиас.
Ваше Величанство. Одмах се враћам. Гледај нашу фотографију док ме нема.
Шалим се. Како ми иде? - Фантастично.
Наше земље и људи. Сада повезани са љубављу.
Здраво, Гејл. Свиђа ти се?
Можеш ли? Имам поруку за сестру.
Хвала.
Пантомима у петак навече. Немој каснити и не брини.
Арендел је добро. Настави пазити на шуму.
Волим те. Волим и ја тебе, секо.
Гејл, идемо се провозати. Хоћеш са нама?
Спреман?