Блејк.
Блејк!
Опростите, наредниче.
Одабери једног човека, понесите опрему.
Разумем, наредниче.
Не вуците се. -Нећемо, наредниче.
Јесу ли делили храну?
Не, само писма.
Миртл ће ускоро добити штенце.
Је ли теби стигло шта? -Не.
Цркавам од глади, а ти?
Мислио сам да ће нас овде добро хранити.
Само због тога нисам отишао у свештенике.
Шта то имаш? -Шунку и хлеб.
Где си то ископао?
Знам и ја понешто.
Ево.
Као да жваћем стару ципелу.
Разведри се, у ово време следеће недеље кркаћеш пилетину.
Јок ја.
Поништили су ми допуст. -Јесу ли рекли зашто?
Немам појма.
Лакше је уопште и не ићи кући.
Нешто се спрема. Јеси ли шта начуо?
Не.
Сигурно крећемо у пробој, а?
У 10 банки да крећемо напред.
Не прихватам ту опкладу.
Што, јер знаш да сам у праву?
Не, већ јер знам да ни немаш 10 банки.
Само ви полако, господо.
Има ли каквих новости, наредниче? -О чему? -О великом пробоју.
Већ недељама ништа, а рекоше нам да смо до Божића кући.
Извини што реметимо твој згуснути распоред, Блејк,
али ови с врха неће у пробој по снегу. -Штета, наредниче, радовао сам се ћурци.
Пренећу твоје незадовољство команди.
А шта кажу гласине, наредниче? -Швабе нам нешто спремају.
Претпостављате ли шта? -Немам појма.
Али свакако ће нам упропастити викенд.
Слушајте. Еринмор је унутра, зато се утегните.
Никад се не зна, можда због овога буде и похвала у депешама...
Ако нешто не зајебете.
Мора да је нешто важно чим је генерал овде.
Каплари Блејк и Скофилд, господине.
Који од вас је Блејк? -Господине.
Имаш брата, поручника у Другом девонширском?
Да, господине, Џозеф Блејк, је ли... -Жив је, колико знам.
Уз вашу помоћ, желим да тако и остане.
Наредник ми рече да добро читаш карте, је л' то тачно?
Довољно добро, господине.
Дакле...
Ми смо овде.
Други девонширски батаљон напредује ка овој тачки.
За колико бисте ви могли стићи до тамо?
Не разумем, господине.
Господине, тај простор држе Немци. -Немци су отишли.
Али немојте се радовати,
чини се да је то стратешко повлачење.
Изгледа да су формирали нову линију, 15 километара уназад.
Пуковник Мекензи командује Другим девонширским.
Јуче ујутру је јавио да ће гонити Немаце који се повлаче.
Он верује да су Немци у расулу...
и да ће ако им сада скрши линију окренути ствари у нашу корист.
Греши.
Пуковник Мекензи није видео нову немачку линију на овим снимцима из ваздуха.
Приђите овде, господо.
5 километара широка, пољске фортификације, запреке,
артиљерија у броју који никада до сада нисмо видели.
Други батаљон ће на ову линију ударити сутра након свитања.
Немају представу шта их чека.
А ми не можемо да их упозоримо.
Немци су нам пред повлачење пресекли све телефонске жице.
Наређење вам је да стигнете Други батаљон у Кроазијској шуми,
један и по километар југоисточно од вароши Еку.
Ово дајте пуковнику Мекензију.
То је наредба којом се опозива сутрашњи напад.
Уколико је не испоручите, уследиће покољ.
Изгубићемо два батаљона, 1.600 људи, а међу њима и твог брата.
Мислиш ли да можете стићи до њих на време? -Да, господине.
Имате ли каквих питања? -Не, господине.
Преузмите, поручниче.
Додатна опрема, господо.
Мапа, батеријске лампе, бомбе и... мало бисквита.
Крећете одмах, овим ровом наставите на запад до улице Сокихал,
па на северозапад до Рајске алеје на фронту.
Наставите дуж фронта док не дођете до Јоркшираца.
Дајте овај папир мајору Стивенсону,
он држи положај уз најужи део ничије земље, ту вршите прелазак.
Зар по дану, господине? Видеће нас.
Немојте бринути, нећете наићи на отпор.
Господине, зар...
Зар идемо само ми?
У поноре пакла, ил' на престоље моћи, најпре стигне онај, који сам путем крочи.
Слажете ли се, поручниче? -Да, господине, свакако.
Срећно.
Блејк, дај да попричамо минут о овоме. -Зашто?
Блејк!
Дај да барем размотримо... -Нема шта. То је мој старији брат.
Да макар сачекамо да се смркне... -Еринмор је рекао да кренемо одмах.
Еринмор никад није ни видео ничију земљу. Нећемо прећи ни 10 метара. Да сачекамо...
Чуо си га. Рекао је да су Швабе отишле.
Зашто нам је онда дао бомбе?
Гледај куда идеш. -Извини.
Само кажем, дај да сачекамо.
Да, теби је лако то рећи, јер се не ради о твом брату.
Чуј, последњи пут кад су ми рекли да су Немци отишли, није се добро завршило.
Не знаш како је то, Блејк, ниси био тамо.
Извините. Извините!
Идете ровом за други смер, идиоти. -По наређењу генерала, господине.
Добро, рецимо да су Швабе заиста отишле.
За тих 15 км треба нам можда 6 сати, највише 8.
Значи можемо да сачекамо вече. Ако не, нема нам...
То је територија противника, не знамо шта нас чека.
Блејк! Ако будемо срљали, нико неће стићи до твог брата.
Е ја хоћу.
Стигли смо, ово је основни ров.
Сад да нађемо Јоркширце.
Види кога си гурнуо. Шта ти мислиш ко си да тако гураш рањене?!
Пусти ме! -Престаните! -Бизгов је оборио нашег наредника, човек је рањен...
Извините. Извините! -На задатку смо. По наређењу генерала.
Пусти да прођем.
Склони се.
Добро... али пази куда идеш.
Баш је тихо.
Је ли тако било и пре Типвала?
Не сећам се.
Не сећаш се Соме? -И не баш.
Ти си добро прошао тад. Могао би барем врпцу носити.
Немам је више.
Шта? Изгубио си своју медаљу?
Крећи се погнуто.
Аман ти бог, пази, газиш по мртвима.
То нам је био наредник. Лакше би било да их цревом исперем из овог рова.
Да не знаш где су Јоркширци?
Иза кривине је половина њих која је прекостала.
Прексиноћ су их крвнички тукли.
Јоркширци? -Да, капларе.
Где је мајор Стивенсон. -Настрадао је, пре неко вече, капларе.
Поручник Лесли је преузео команду. -Где да га нађемо?
Следећа земуница.
Овамо.
Господине.
Поручниче Лесли, господине! -Шта је било?
Носимо депешу од генерала Еринмора. -Јесте ли ви нова смена?
Не, господине. -Кад ће та смена већ једном да стигне?
Не знамо, нама је наређено да овде извршимо прелазак.
Овде вам је прва немачка линија. -Знамо, господине.
Ако бисте само узели депешу...
Пресуди опкладу, који је данас дан? -Петак.
Петак? Обојица смо промашили. Овај идиот је мислио да је уторак.
Јесу ли ови начисто полудели?
Једна мирна ноћ и главоње већ мисле да су Швабе отперјале?
Мислите да греше, господине?
Прексиноћ смо изгубили официра и три војника.
Разнети су док су крпили жицу. Двојицу смо довукли овде. Боље да нисмо.
Генерал је сигуран да су се Немци повукли. Снимци из ваздуха њихове нове линије...
Куш! Борили смо се и гинули за сваки педаљ ове проклете земље,
а сад нам је као препуштају у миљама - то је замка!
Али главу горе, у њој блешти медаља, сигурно.
Ништа не утеши удовицу боље од парчета врпце.
Нек вам буде.
Где је најближи пролаз?
Наша жица је у хаосу. Али има пролаз, такорећи.
Расфорте! Дај му да погледа.
Право напред па лево, поред мртвих коња.
Просек је одмах иза њих.
Корисни су јер по мраку можеш да пратиш њихов смрад.
Кад дођете до друге жице, нађите пресамићеног типа.
Одмах поред њега је мали пролаз. Немачка линија је на 150 метара одатле.
И пазите на кратере, дубљи су него што изгледају, ако упаднете, нема вам изласка.
Ај овуда.
Буди се, Килгур! Проклета мрцина.
Има ли заклона? Објавница из које можемо искочити?
Јок, тунел ка Немцима је давно разнет, а и свакако је пун лешева.
Највише шанси имате ако искочите овде.
Ако будете рањени, пробајте да се довучете до жице.
Не можемо доћи до вас, не пре мрака.
Ако којим чудом успете, испалите сигналну ракету.
Немамо ни пиштољ, господине.
Донеси им један, Килгур! Буди од користи. -Разумем.
Нека вам овим помазањем Бог опрости све грехе и непочинства.
Мрзим кад ови падну Шваби у руке... Зато, кад крену да пуцају на вас
буди љубазан да нам га добациш назад преко рамена - баш си делија.
Уздравље.
Јеси ли сигуран?
Да.
Старији пре лепотана...
Јеси ли добро?
Тражи заклон.
Ево тунела.
Не мрдај!
Наши су.
Настави, на пола смо пута.
Видим просек, у жици.
Скофе...
Тамо! То им је основни ров.
Бог те мазо...
Стварно су отишли.
Како ти је рука?
Прошла је кроз мртвог Швабу.
Превиј је. Брзо ће опет моћи да „грли вршњака“.
Друга рука је за то.
Нису давно отишли.
Слепи крак.
Препречено.
Можда се овуда може проћи.
Исусе...
Види ово.
Огромно је.
Шта су све направили...
Ево нам га пролаз.
Скофе...
Пази ово...
Бем ти сунце.
Чак су им и пацови већи од наших.
Шта мислиш да је у врећама?
Ниси ваљда толико гладан.
Види га. Препредењак.
Ово би могао јести. -Шта је то?
Швапска пашчетина.
Шта је у осталим сандуцима?
Шта није у реду? -Потезна жица.
Не мрдај.
Где је?
Иде одавде ка вратима.
Исусе! Не! Не!
Скофе?!
Скофе?
Скофе!
Скофе, пробуди се!
Пробуди се!
Скофе! Скофе!
Устај! Дижи се!
Дижи се!
Устај горе!
Све се обрушава!
Држи се за мене!
Морамо даље, ајде!
Не видим. Не видим!
Стој! Стој! Стој!
Пред нама је окно!
Мораћемо да га прескочимо! Ајде!
Мораћеш да прескочиш! Само скочи!
Не могу, не видим! -Веруј ми, скачи!
Не пуштај ме! Не пуштај!
Светло! Видим светло!
Чек... чек да застанем.
Проклетници!
Пази, можда су поставили још замки.
Ау...
Земља... Брдо земље ми је у очима.
Ево. Узми мало и моје.
Сад жалим што нисам опалио у оног пацова.
А ја жалим што ниси изабрао неког другог идиота. -Шта?
Зашто си баш мене морао да изабереш?
Па нисам знао за шта те бирам. -Не, ниси, ти никада ништа не знаш.
То и јесте проблем с тобом.
Добро онда, врати се назад.
Ништа те не спречава, можеш да продужиш и кући ако баш хоћеш. -Немој.
Само престани.
Нисам знао у шта ћемо се упустити.
Мислио сам да ће нас послати у позадину, по храну или нешто.
Мислио сам да ће бити нешто лагано, разумеш?
Нисам очекивао све ово.
Дакле, хоћеш ли да се вратиш назад?
Само испали проклету сигналну.
Еве ти га на, поручниче.
Знаш ли где смо?
Еку је тачно југоисточно од нас.
Ако будемо ишли по овом азимуту, ударамо право на њега.
Крећемо.
Види, уништили су сопствене хаубице.
Исто као што су уништили и своје ровове.
На шта циљаш?
Мислим да су хтели да ми прођемо онуда, да нас живе затрпају.
Проклети пацови.
Јеси ли чуо ону причу о Вилку? О томе како је остао без увета?
Сад ми није до тога. Пази на оно дрвеће, на врху гребена.
Сигурно ти је рекао да га је закачио шрапнел.
Добро, шта је истина онда?
Знаш већ да му је цура фризерка, је л' да?
У писмима јој се жалио на грозне хигијенске услове.
Сећаш се оних смрдљивих клоња код Араса?
Какогод, пошаље она њему неко уље за косу...
слаткастог мириса, попут шећерног сирупа...
Вилку се допадне мирис, али није хтео да вуче бочицу у ранцу. И тако...
Размаже целу бочицу по коси и легне да спава.
У сред ноћи се буди, а пацов му седи на рамену
и лиже уље с главе.
Вилко се уплаши и скочи,
али му утом пацов одгризе уво и побегне.
Направио је праву пометњу, урлао је и вриштао,
али најбоље од свега, ставио је толико уља на главу да није могао да га спере.
Био је попут магнета. Нас пацови нису дирали, али њему нису дали мира. Мученик.
Враћају се назад. Питам се шта ли су открили.
Пази на хоризонт.
Сад ћеш и ти добити медаљу.
Како то мислиш?
Каплар Блејк је показао изванредну храброст током спасавања друга од сигурне смрти.
Мислиш?
Мислим.
То би било лепо. Кад си већ ти изгубио своју.
Нисам је изгубио.
Па где ти је онда?
Што је то теби толико битно? -А зашто теби није?
Трампио сам се с француским капетаном.
Трампио? За шта?
За флашу вина.
Зашто си то урадио? -Био сам жедан.
Каква штета.
Требало је да медаљу понесеш кући, да је даш својој породици.
Људи су гинули за то.
Да сам је ја добио, однео бих је кући. Зашто ти ниси?
Чуј, то је само парче метала. Не чини те никако посебним.
Никоме то не значи ништа.
Него шта него значи.
И није то само парче метала, има и врпцу.
Мрзео сам што сам отишао кући на допуст. Мрзео.
Јер сам знао да не могу остати,
да морам опет отићи и да ме можда никада више неће вид...
Господе...
Све су посекли.
Трешњик.
Ламберт сорта.
Можда су и Дјук. Тешко је рећи кад нема плода.
У чему је разлика?
Људи мисле да постоји само једна сорта.
Али има их пуно. Катберт, Краљица Ана, Монморенси, слатке, киселе...
Откуд ти то све знаш?
Мама има воћњак, код куће.
Само неколико стабала.
У ово доба године изгледа као да је под снегом. Цветови су свуда.
А кад дође мај, морамо да их оберемо.
Ја и Џо.
Потрошимо читав дан.
Значи све ово је отишло у неповрат?
Ма јок, израшће опет кад коштице сатруну.
Биће више стабала него сад.
Изгледа напуштено. -Надајмо се да јесте.
Морамо проверити.
Ја ћу прићи с предње а ти са задње стране.
Има ли шта? -Ништа.
Да ниси нашао нешто за јело? -Не.
Немам добар осећај у вези с овим местом.
Судећи по мапи, кад пређемо онај гребен, до Екуа нам је само право.
Добро.
Јесу ли то опет они наши?
Чини се да јесу.
Учествују у ваздушном боју.
Ко побеђује?
Наши, чини ми се.
Двојица наших на једнога Швабу.
Средили су га.
» Моје ноге. Моје ноге! Помозите! Помозите! «
» Војна болница, другови. Молим вас. Воде. Воде. «
Боље да му прекратимо муке. -Не. Донеси воде, брзо.
Добро је, добро си.
Лези мирно. Не мрдај.
Стани. Стани!
Не. Не!
Копиле!
Проклето копиле!
О боже, не. О боже, не!
Господе. Господе, не!
Морамо зауставити крварење.
Престани. Престани! -У реду је, све ће бити у реду.
Морамо се усправити. -Да, да.
Не! Не могу, не могу.
Морамо стићи до превијалишта. -Не могу.
Понећу те, није далеко. -Само доведи лекара овде.
Не можемо тако, морамо се држати заједно.
Морамо устати. Морамо устати.
Стани... молим те стани.
Спусти ме! Спусти ме, волино, молим те! Спусти ме!
Мораш покушати да наставиш. -Дај да мало седнемо. Дај да седнем.
Не можемо. Морамо да нађемо Други батаљон, сећаш се? Твог брата.
Морамо да наставимо. -Крени ти, стижем те ја.
Не можеш остати овде.
Морамо наставити, разумеш? Морамо ићи даље. Ајде. Ајде!
Ајде, тако, ајде.
Твој брат! Морамо пронаћи твог брата.
Препознаћеш га.
Исти је ја, само... мало старији...
Шта ово пада?
Је л' нас ово гранатирају?
То су варнице. Амбар гори.
Погођен сам?
Како?
Убоден си.
Умирем ли?
Да.
Мислим да умиреш.
Ово? -Отвори.
Хоћеш ли писати мојој мајци за мене?
Писаћу.
Напиши јој да се нисам плашио.
Још нешто?
Волим их...
Волео бих да...
Причај са мном.
Реци ми да знаш пут.
Знам пут.
Ићи ћу на југоисток док не ударим на Еку.
Проћи ћу кроз град и наставити на исток, све до Кроазијске шуме.
Ухватиће те мрак.
То ме неће омести.
Наћи ћу Други батаљон, предаћу им заповест...
А затим ћу наћи твог брата.
Исти је ти... само мало старији.
Јеси л' добро, братац?
Све је у реду, све је добро.
Дај да му помогнемо.
Исусе, шта му се догодило?
Је л' од авиона? Видели смо дим.
Јесте.
Идите по његову опрему. -Разумем, господине.
Друг?
Откуд ти овде?
Носим хитну заповест за Други девонширски.
Наредбу којом се опозива сутрашњи напад.
Где им је положај? -На ободу Екуа.
Пођи са мном.
Пођи са мном, капларе, наређујем.
Ми пролазимо кроз Еку, можеш с нама до тамо.
Разумем.
Ајде више, наредниче. Стави више људи доле. До корена! Ту је најтеже.
Мораћеш мало да се стиснеш.
Нећете моћи тек тако да га дигнете, морате занети горњи крај улево.
Баш су нам забиберили, могли су се бар повући к'о људи. Ђубрад.
Господине...
Ти ниси један од мојих. -Нисам.
Носи хитну заповест за Други девонширски, господине.
Можеш ли заобићи? -Не, господине. -За бога милога, померајте то!
Има места у камиону с прекобројнима.
Има наређење... -Да, да, добро.
Ајде крећи више, сад можеш проћи и попречке.
Како сте дошли довде, господине?
Преко ничије земље, поред Бапома. Утрошисмо целу ноћ.
Наишли смо на неколико заосталих Шваба који су нам отежали пут.
Идете ка новој линији? -Покушавамо.
Ови из Њуфаундлендског пука су измакли напред и сад траже појачање.
Жао ми је због твог друга.
Могу ли ти рећи нешто што вероватно и сам већ знаш?
Неће ти помоћи ако будеш превише мислио на то.
Јасно.
Ускачи.
Направите места.
Ајде, упадајте.
Опет у седлу, а момци?
Добро дошао на ноћни аутобус за ко зна где.
Је л' оно мртав кер?
Имаш ли дувана? -Аха, ево.
Батлер... еј. Настави причу. -Е да.
Сиђемо ми тако с воза, а Бофој нам одмах приђе и почне оно његово:
„Капларе, шта год да радио, војник никада не занемарује дисциплину!“
Утом Скот излази из клоње, и брише руку о Бофојеву блузу!
Сва му леђа осташе говњива!
Ти си то као покушао да имитираш капетана Бофоја? -А ти као можеш боље?
„Војници, ваши кундаци су срамота за комплетне Експедиционе снаге“.
Обојица сте ужас.
Како ти знаш кад једва набадаш енглески?
Боље га имитира него ти, Кук.
Ајде онда Џондалар, да те чујемо. -Ајде Џони, да чујемо!
„Роси! За својих 200 година у униформи нисам видео јадније ископан нужник!“
Ма какви. Немаш појма.
Еј, умало да ми избијеш зубе. -Вала и време ти је за нове.
Журиш негде?
Сероњу треба послати на дообуку из вожње.
Боље да иде у рикверц. -Јес.
Пробај у рикверц.
У рикверц!
Стани. Стани! Ајмо сви напоље.
Сви напоље!
Брже! -Добро де, не кипи.
Идемо...
Јен, два, три!
Ваљало би да неку даску метнемо под точкове. -Не, немамо времена.
Само сви морамо да упремо. Ајде. Ајде!
Ајде!
Молим вас, очајнички журим. Молим вас.
Добро, ајмо момци. Ајмо.
Ајмо момци, јен, два, три.
Ајмо момци, још само једном. Јен, два, три!
Унутра. Пењите се. Ајде.
Јеси ли добро?
Ало, возач, а да пробаш да возиш по путу?
Ма носи се.
Дакле, где си се запутио?
Морам да стигнем до Другог девонширског, одмах после Екуа.
Зашто?
У зору крећу у напад. Имам наређење да их зауставим.
Што то?
Иду право у замку. -Колико њих?
1.600
Господе.
Зашто су те послали самог?
Нису.
Било нас је двојица.
Значи сада је све на теби.
Да.
Никада нећеш успети.
Богами хоћу.
Хвала.
Види ти све ово...
Само погледај...
Три године ратујемо око овога.
Требало је да багри препустимо све.
И ко уопште може да изрешета краве? -Швабе с вишком муниције.
Гамад.
Паметни су. Знају да ако не убију краве,
ви ћете их појести.
Свеједно су гамад. -Да, а ово чак и није наша земља.
Шта мислите, колико су нам измакли? -Што?
Плашиш се да их не сустигнемо?
Како да не, овим темпом било би чудо.
Вероватно су одмах ту иза ћошка. -Језик прегриз'о, наравно да нису.
Зашто се само коначно не предају?
Зар им се не иде кући?
Изгледа да мрзе своје жене и мајке, а Немачка мора да је нека рупчага.
Повлаче се. Одступили су ко зна колико километара. Коначно смо их потерали.
Не.
Нисмо.
Е до клинца, шта је сад? -Није ваљда опет неко дебло.
Мост је срушен. -Каква штета...
Изгледа да ћу овде морати да искочим. Срећно вам било.
Задржи мало те среће и за себе, мислим да ће ти требати.
Срећно, другар. -Срећно. -Немој да упрскаш.
Надам се да ћеш стићи тамо.
Хвала ти.
Следећи мост је за 10 километара. Мораћемо да идемо около.
Ја не могу, господине. Понестаје ми времена.
Наравно.
Све најбоље.
Хвала вам, господине.
Капларе.
Ако успете да стигнете до пуковника Мекензија...
Постарајте се да буду присутни и сведоци.
Али ово су директна наређења, господине. -Знам.
Али неки људи једноставно жуде за боробом.
Хвала вам, господине.
Возачу!
Крећемо!
» Овде нема ничега. Ничега за тебе. Молим те. «
» Енглез. «
Нисам Немац.
Пријатељ. Ја сам пријатељ.
Ово место, ова варош... Еку?
» Је ли ово Еку? « » -Јесте. «
» Где су остали? «
Остали?
Не, сâм сам.
Сâм сам.
Морам да стигнем до једног места.
Морам пронаћи шуму која је југоисточно одавде.
Дрвеће... лес арбрес?
Кроасет? » -Кроазиј? «
Тако је.
» Река... «
Река?
Река. Тече ка тамо...
Дрвеће - Кроазиј.
» Седи. «
» Седи, господине. «
Хвала ти.
» Моје чедо. «
Цурица?
» Да... «
» Цурица. «
Како се зове?
» Не знам. «
Ко јој је мајка?
» Не знам. «
Имам нешто хране.
Ево.
Имам ове...
Узми их. Ево ти све. За тебе и дете. Ево.
» Она не може то да једе. Потребно јој је млеко. «
Млеко?
» Хвала ти. «
» Здраво. «
» Имаш ли ти деце? «
Деца... ти?
У реду је.
» Свиђаш јој се. «
» Настави. «
» Причај јој. «
Запловише морем у ситу, о да,
У ситу запловише морем.
Упркос свему што другови им рекаше,
У зимско јутро, по олујном дану,
У ситу запловише морем.
Далеке и мале, далеке и мале, Земље су у којима Џамблији живе.
Главице им зелене, а рукице плаве,
И запловише морем у ситу.
» Свануло је. Војници ће те видети. «
» Бићеш уочљив. «
» Боље да сачекаш. «
Остани. Остани. Молим те.
Морам поћи.
Молим те.
Жао ми је.
» Енглез! «
» Слушај, Баумере. Ово нам је била грешка. «
» Боље да се вратимо вечерас... «
» Можда нико ни не примети да смо киднули. «
» Где је онај бренди?! «
» Ђубре једно, боље би ти било да ниси шмугн'о с флашом. «
» Баумер? «
» Где је... «
» Баумер? «
» Баумер? Где си бре? «
» Баумер?! «
» Енглез! «
Знам да ће се облаци тамни,
Надвити нада мном.
Знам да ме чека,
Пут тежак и стрм.
Ал' прелепа поља,
Указаће се преда мном,
Где божја чељад,
За мене се моле.
Враћам се кући,
Да видим своју мајку,
И све своје ближње,
Који ме тамо чекају.
Још само да крочим,
Преко реке Јордан,
И ето ме на прагу,
Дома свог.
Сиромах сам,
Луталица, незнанац.
Ходио сам,
Овим светом смртника.
Ал' нема боли,
Ни патње ни страха,
На том светом месту,
Које ми се ближи.
Запутих се тамо,
Да видим свога оца,
Запутих се тамо,
Јер лутању је крај.
Још само да крочим,
Преко реке Јордан,
И ето ме на прагу,
Дома свог.
Чета Д, покрет!
Јеси л' у реду, друшкане?
Одакле се створи? -Вероватно је пук'о.
Из наше јединице није. -Сав је мокар.
Дај само да га поведемо с нама.
Морам наћи Девонширце.
Шта је рекао? -Шта рече, друшкане?
Девонширце.
Морам наћи Девонширце.
Ми смо Девонширци.
Ви сте Девонширци? -Да, капларе.
Зашто већ нисте напали? -Ми смо у другом таласу.
Не шаљу нас све одједном. -Ми смо чета Д.
Ноћ смо провели укопавајући се. Ми крећемо последњи.
Јеси ли добро? -Мекензи?
Где је пуковник Мекензи? -Он је на првој линији.
Којим путем? -Овим. И ми смо се тамо запутили.
Еј, лакше мало! Куда ћеш?!
Мрдај!
Пуштај да прођем!
Места!
Где вам је заповедник?! -На месту прикупљања.
Чета Б, окупите се. А сада слушајте, и то пажљиво!
На први знак, чета А напада! Чета Б затим излази на полазни положај.
Носим наређење генерала Еринмора! -Ко си бре ти? -Напад је опозван!
Генерал Еринмор је опозвао напад! -Шта лупаш?
Само што нисмо напали. Имамо их у шаци. -Немате!
Молим вас, не шаљите људе! -Марш одавде, капларе!
Ово су наређења армијске команде! Где је пук. Мекензи?!
Бем ти живот! Иди види с капетаном!
Хоћу да смо тамо што пре, јасно?! Је л' јасно?!
Јесте, господине!
Еј. Еј!
Девето и десето одељење, будите спремни!
Искачемо на први звиждук пиштаљке!
Не смете застати! Ако човек до вас падне, наставите!
Наређење је да им скршимо линију!
Где је капетан?! -Тамо.
Господине! Господине!
Капетане, носим наређење, овај напад је опозван,
зауставите све, зауставите...
Где је пуковник Мекензи?!
Где је Мекензи?!
Назад на положај! Држите положај!
Седми вод, један минут! -Господине, имам наређење да зауставим овај напад!
Шта? -Где је пуковник Мекензи?
Даље низ линију. -Колико далеко?! -Око 300 метара, у земуници је.
Мораћеш да сачекаш да први талас нападне.
Не, не могу!
Седми вод, 30 секунди!
Где си пошао туда, човече, јеси ли читав?
Шта ког ђавола радиш, капларе?
Не, не, не!
Пуковник Мекензи?! -Унутра!
Пуштајте да прођем!
Еј, Еј! -Пустите да прођем!
Пустите ме, морам да видим пуковника Мекензија! Морам да зауставим овај напад!
Пуковниче, угледали смо сигналне! Наши на левом боку су достигли немачку линију.
Пуковниче!
Слушајте, слушајте, носим наређење, морам код пук. Мекензија!
Ти нећеш ући доле, друшкане! -Наредниче, пошаљите други талас!
Не! -Други талас, спремите се!
Пуковниче Мекензи! Овај напад се мора обуставити!
Наређено вам је да га зауставите! Морате га зауставити! -Ко си сад па ти?
Каплар Скофилд, господине, Осми батаљон.
Носим наређење генерала Еринмора којим се опозива овај напад!
Закаснио си, капларе. -Господине, ово су наређења армијске команде!
Морате их прочитати! -Да задржимо други талас?
Не, мајоре, ако оклевамо - губимо. Победа нам је на 500 метара. -Господине!
Молим вас, прочитајте наређење! -Добијао сам ја већ таква.
Нећу седети и чекати сумрак или маглу.
Нећу опозвати своје људе па да их сутра опет шаљем преко.
Не сад кад гадови беже. Даље немају куд. -Немци су планирали ово, господине.
Планирају ово већ месецима. Они и желе да ви нападнете.
Прочитајте наређење.
Мајоре. -Да, господине?
Обуставите напад.
Разумем, господине. -Шаљите носаче носила, збрините рањене.
Будите на опрезу у случају да крену у противнапад. -Да, господине.
Обустави напад! Обустави!
Обустави!
Надао сам се да ће данашњи дан проћи успешно...
Али опасно је надати се.
Сада је овако, а већ следеће недеље команда ће послати другачије наређење:
„Напасти у зору“.
Овај рат завршиће се на само један начин...
Борбом до последњег човека.
Нађи неког да ти збрине ране.
А сад се торњај, капларе.
Свака част, момче.
Хвала вам, господине.
Да ли знате где се налази поручник Блејк?
Блејк? -Било нас је двојица...
Послат сам овде са његовим братом.
Знајући поручника Блејка, јуришао је са својим људима. Били су у првом таласу.
Како да га пронађем, господине? -Пробај у превијалишту, иза линије.
Ако није ту...
Хвала вам, господине.
Наредниче, тражим поручника Блејка. Да ли знате где је? -Не.
Господине, да ли је поручник Блејк овде? -Немам појма.
Мичите се, капларе.
Ако сте у стању да ходате, идите до места за тријажу.
Поручник Блејк!
Блејк!
Да ли је ико видео поручника Блејка?!
Ајмо момци, добио је један у ногу. Изгубио је доста крви.
Поручник Блејк? -Да?
Требаш ли помоћ медицинара?
Не, господине. Ја сам из Осмог.
Шта ког ђавола тражиш чак овде?
Послат сам овде да доставим наређење... -Из Осмог?
Сигурно познајеш мог брата.
Послат сам овде с њим. -Том је овде? Где је?
Било је веома брзо.
Жао ми је.
Како ти је име?
Скофилд, господине.
Опрости, како рече?
Скофилд, господине. Вилијам Скофилд.
Вил.
Мораш нешто појести. Иди до шатора за поделу хране.
Ако дозволите, волео бих да пошаљем писмо вашој мајци.
Да јој кажем да Том није био сам.
Наравно.
Био је...
Био је добар човек.
Увек је причао забавне приче.
Спасао ми је живот.
Драго ми је што си ти био уз њега.
Хвала ти, Виле.
Врати нам се.
Посвећено каплару Алфреду Х. Мендесу (Први батаљон, Краљевски стрељачки пук)
Он нам је приповедао приче.
превео: Murzufl синхронизација за WEB: payutti
Преузето са www.titlovi.com