Dođite, deco, i slušajte, jer priča koju ću ispričati sadrži lekciju.
Lekciju koja vas jednog dana možda spase.
Približite se i slušajte me dobro.
To je priča o Lepom detetu s malom ružičastom kapom.
Njeno rođenje je bilo dar za njenu majku i oca
u vreme velike patnje i gladi. Svi u selu su se složili
da je ona bila najlepše dete.
Ali razbolela se, kao što je bilo predskazano
da će joj prva zima biti i poslednja.
Njen otac nije bio od onih što prihvataju takve vesti pasivno,
a šaputalo se o čarobnici
koja ima moć da izleči svaku bolest.
Jedino je trebalo da njen otac bude hrabar
i veruje tami.
A on jeste bio, i verovao je.
Ali kad je ta čarobnica otklonila bolest,
na njeno mesto je ostavila dar.
Ispostavilo se da je tom detetu dat Drugi vid.
Svi su mislili da žele da im pročita budućnost,
ali onda niko nije želeo da čuje šta je ona videla.
Jer ionako svakoga snađe gorak kraj.
A ona se postarala za to. Jer je uskoro bilo jasno
da je moćna i na druge načine.
Činilo se da nikog neće poštedeti.
Čak ni vlastitog oca,
koji se, zbog nje, mnogo žrtvovao.
I tako, bilo je naređeno,
da se dete vrati tami koja ju je stvorila.
Bila je sakrivena, duboko u šumi, sama,
nije imala s kim da se igra.
Ali ipak, imala je ona svoj način
sticanja prijatelja.
Stoga, deco, molim vas, pazite se darova.
Pazite se onih što ih nude.
I pazite se onih koji ih rado uzimaju.
MARICA I IVICA
Preveo: Bambula
Bajke imaju čudan način da vam uđu u glavu.
Ne sećam se gde sam bila, ili kad sam prvi put čula priču
o Lepom detetu s malom ružičastom kapom.
Imam osećaj kao da sam je oduvek znala. Pitam se kako neko zasluži
vlastitu bajku da se priča o njemu. Kao da bih želela to.
Moraš da prođeš kroz mnoge užase.
Onda se uglavnom, neki princ pojavi, i probudi te u svakom slučaju.
Ali ne vidim nijednog princa u blizini.
Tu je samo moj mlađi brat. Prati me u stopu,
i moram da delim sve s njim.
Ali barem je moj. - Zašto nosiš to?
Srešću se s Džonom Stripom. I njegovom ženom, ako je ima.
Majka misli da mu treba kućepaziteljka.
Ali zašto su ti usta čudno obojena?
Dobro. Ako vidim i mrvicu torte,
prvi ćeš da saznaš. U redu?
Umeš li da čitaš?
Ne. Mada, umem da pečem i perem veš. - Tvoj otac je bio farmer, zar ne?
Bio je, da. Preminuo je.
Majka je sama sad, i radi šta može.
Mislim da može malo
dok ova pošast ne prođe. - Neki kažu da je zemlja prokleta.
Samo zbog nesposobnosti ljudi, to važi i za sve ostalo.
Čitav sistem je apsurdan. Besmisleno je
da dajemo letinu nekom biskupu,
a čak nam nije dozvoljeno ni da nahranimo vlastitu...
Bilo bi ti pametno da ograničiš broj reči koje izgovoriš.
Da, gospodine. - Uradi nešto lepo za sirotog, starog čoveka, u redu?
Probaj da umesto toga koristiš "milord."
Da, milorde.
Tako treba. Otkrićeš da se našim gostima više sviđa tako.
Sad, imam nešto da te pitam. Jesi li sačuvala svoju čednost?
Molim? - Možeš moliti koliko želiš,
ali moje pitanje ostaje. Jesi li...
netaknuta?
Šta da sam mu prišla i udarila ga?
Da li bi moj dlan brideo ponosom? Ne bih ništa osetila?
Da li bi te ubilo da se nasmeješ čoveku? Samo da kažeš "hvala"?
Nije mu trebala kućepaziteljka.
Ne možeš ostati ovde, Marice. - Zašto ne?
Jer nema dovoljno prostora. Ovo mesto je prepuno duhova.
Gladnih duhova, svega onoga što je nestalo.
Duh tvog oca sedi tamo.
I moj će biti ovde uskoro.
Ne bi trebalo tako da govoriš.
Povešćeš brata, i požurićete do samostana.
Bacite se sestrama pred noge, i molite da vas prime.
Ivicu neće primiti u samostan.
A ja nikad ne bih molila da me prime. - Onda vas dvoje možete početi
da kopate svoje slatke, male grobove.
Marice.
Kad ti i tvoj brat uzmete lopate,
iskopajte rupu i za mamicu.
Gubi se!
Ili ću te iseći na komadiće.
Izvukla sam svog brata iz kreveta,
i zajedno smo pobegli iz jedinog doma za koji smo znali.
Vrata su se zalupila za nama,
a veliki, zli svet se otvorio pred nama,
poput užasnih usta.
Trebalo je da odeš s onim čovekom u kuću.
Ne pričaj o stvarima koje ne znaš. - Zašto stalno radiš to?
Ništa stalno ne radim. Nisam sat. - Praviš probleme.
Imala bi svoju sobu.
Videla bi mrvicu torte pre ili kasnije.
Ništa se ne daje bez da se nešto ne uzme zauzvrat.
Kad možemo da se vratimo kod majke?
Sećaš li se udovice, Hejs, koja je davala
ocu jaja pre nego što su joj se kokoške razbolele?
Živi odmah tu. Možda možemo prenoćiti kod nje.
Kako tvoje oči vide toliko daleko?
Ne moram da vidim stvari da znam da su tamo.
Sigurna si da žena živi ovde? - Sigurna sam da je nekad žena živela ovde.
Ne miriše kao da žena živi ovde. - Tišina.
I budi srećan zbog krova nad glavom.
Nije toliko neudoban. Hajde, onda.
Misliš li da je majka dobro?
Mislim da je ona dobra sve dok smo mi dobro.
Marice,
hoćemo li mi biti dobro?
Ako se ja budem pitala.
Brate!
Marice! Upomoć! Skini ovo s mene!
Nemoguće.
Izbačeni ste iz svog doma, kladim se. Krenuli ste da se snalazite sami
samo s odećom i kožom, što i nije nešto.
Ja imam sekiru.
Moram priznati, veoma se dobro skriva u tvojoj senci, mladiću.
Hoću reći imam sekiru kod kuće. - Ćuti.
Rado ću vas uputiti k šumarima. Dobri ljudi.
Mnogo novca. Hrana, ako je možete zaraditi. Tebi će dati novu sekiru,
i pokazati ti kako da je koristiš. Ti, devojčice,
naučićeš da radiš s lekovitim biljem i zemljom.
Da ti muškarci ne nađu očigledniju namenu.
Gospodine, šta bi mogli da vam ponudimo u zamenu za obrok?
Pojeli biste ga da nije bilo nas. - Ne uživam u zečetini.
Šta hoćete od nas onda? - Nemate ništa što mi treba ili želim.
"Dobrota je sama po sebi nagrada. Ali okrutnost je samonanesena rana.
Zli zarađuju za život obmanom, ali oni koji seju pravednost
pobraće istinsku nagradu. Oni koji rade ono što je ispravno,
živeće dobar život. Oni koji čine zlo umreće."
Ali svi umiru. - Tako je. Ali ne odmah.
Jedite koliko možete, i napuniću oboma po korito.
Dečak je toliko prljav da bi mogao da prođe kao kompost
da nije njegovih beonjača.
Da li je bezbedno verovati nekome ko se pojavi tačno tad kad ti treba?
Ili pre će biti da je čekao,
umotan kao zmija?
Idite na zapad puna dva dana i noći. Držite se puta koji sam vam nacrtao,
i naći ćete ono što tražite.
Skrenete li s puta, očekujte da sretnete vukove.
U tom slučaju, ne stajte da razgovarate s njima. Veoma su šarmantni i lepi,
ali užasno vode razgovor.
Zašto nismo mogli ostati tamo gde smo bili s lovcem?
Da je hteo decu, pretpostavljam da bi napravio svoju.
"Napravio"? Od čega? - Moram li sve da ti objašnjavam?
Ali majka nas nije napravila. Donele su nas ptice kroz prozor.
U pravu si, Ivice. Kakva budala sam bila sve vreme.
Gotovo? - Da, i još sam gladan.
Samo prirodan ishod što jedeš toliko.
Da li se dobro sećaš oca?
Ne, ne baš.
Ispričaj mi bajku opet. Onu o Lepom detetu
s malom ružičastom... - Ne sad.
Previše je strašna, i počećeš da vidiš stvari koje nisu tu.
Neke stvari koje verovatno jesu. - To mi nije strašno.
I pomaže mi da zaspim.
Marice, plašim se.
Ničeg i nikog nema tamo.
Marice.
Stalno pokušavah da kažem svojoj majci da mogu videti stvari,
kao da sam sanjala kad sam bila budna.
Ali ona mi je uvek govorila da to zadržim za sebe,
i da devojčice nikad ne bi trebalo...
Šta do đavola radiš? - Vežbam za kad sretnemo šumare.
I rekla si "do đavola."
To vežbanje stvara nepotrebnu buku!
Izvini. Gladna sam.
Ja sam gladniji od tebe.
Jer si prase. - Ti si veće prase.
U pravu si. Jesam.
Kad ćemo opet jesti?
Marice?
Marice, mrtav sam gladan.
Liči na pečurku. - Da. Ali razlikuju se
jedne od drugih kao i ljudi.
Ova je možda neprijateljski nastrojena. - Otkud znaš?
Pretpostavljam da ih možemo pitati.
U svakom slučaju, svi smo tu i drago mi je što smo se upoznali.
Bili smo predugo bez hrane.
I da budem sasvim iskrena i otvorena povodom toga, mislili smo,
veoma ozbiljno, da vas pojedemo.
Pa mi recite, čudna mala stvorenja, da li ste fina, ili ne?
Šta je rekla? - Koliko god čudno zvučalo,
mislim da je rekla: "Pojedite me."
Za mnom.
Dođi da me nađeš.
Prati me, sestro.
Marice, je li to tamo?
Ako nije, nismo ni mi.
Možeš li da namirišeš to?
Marice, miriše na tortu.
Pusti me!
Marice, miriše na tortu, i ne mogu da se oduprem.
Marice, treba mi hrana.
Ostani mi na vidiku. - Imaju tobogan.
Međutim ne vidim decu. - Takođe miriše na slaninu, znaš.
Pogledaj kroz prozor ili tako nešto.
Dakle? Šta je tamo?
Samo raj.
Šta?
Marice, pogledaj!
Ivice.
Brate!
Ti mora da si sestra o kojoj sam mnogo toga čula.
Pažljivo s tim, draga. Ne bih volela da pokreneš nešto što ne možeš zaustaviti.
Nismo imali nameru da krademo od vas, gospođo.
"Gospođo"? Misliš da sam udata?
Jesi li videla kuglu i lanac kod moje pete?
Ali recite mi kako ste dospeli u moju šumu
tako slatko bez pratnje? - Našu majku su snašle nevolje.
Obično je to prvo što majku snađe. - Moja sestra hoće da ide u samostan.
Ćuti. - Čisto sumnjam da je samostan mesto
za devojku čije kosti odišu akcijom,
čak iako jedva da ima mesa na tim kostima od akcije.
Zar ne očekujete goste? - Goste? Radije bih da imam bubašvabe.
Samo proveravam, da budem sigurna da niste vašljivi
pre nego što stavite glave na moje jastuke.
Dovoljno si čist.
Sad, jedite. I odmorite se.
Kreveti su vam već namešteni. - Hvala.
Ali zaista, ostaćemo kratko, međutim moramo nastaviti dalje.
Mleko, dobro je za koste.
Kosa ovde, kosa tamo.
Previše sam halapljiva, očito.
I previše si brbljiva, očito.
Moja majka, ubila me je.
Moja majka, pojela me je.
Kakva lepa ptica sam ja. Kakva lepa ptica sam ja.
- Ne!
Vaš doručak.
Nećeš govedinu ujutro, lepotice? - Ne, hvala, gospođo.
Ona može zadržati sve povrće na svetu,
dok ja jedem samo meso i rastem jak kao vo. - Ojačaće ona dovoljno.
Baš kao i vo, sa svojim kostima sazdanim od povrća,
vuče kola i debelog čoveka koji sedi u njima.
Još jedna se slomila. - Mogu li vam pomoći oko toga?
Molim, draga? - Samo kažem, u zamenu za vašu velikodušnost,
mogu vam ponuditi da ja budem ta koja će se spustiti na pod.
To je nova ideja. - Umem da pečem i perem veš,
pospremam krevete, i brinem o životinjama kojima je to potrebno.
A ja mogu da cepam drva. - Može da nauči. - Mogao bih.
Obično nemam običaj da zapošljavam decu,
ali u ovom slučaju to mi deluje pošteno. - Samo dok ne krenemo opet
da nađemo nešto trajnije. - Radićemo s šumarima uskoro.
Čini mi se da će šumari morati da sačekaju malo.
Ko nađe, njegovo.
Klizna vrata s tvoje desne strane.
Ceđ i sirće na onoj polici. Sapun od životinjske masti, tamo.
Oštricu ovoliko visoko, onda je spusti polako.
Veoma dobro. Čim shvatiš,
možeš da pređeš na ostalo u šupi.
Bože. Pravi si dasa.
Ništa ovde ne izaziva kijanje. Iako imaš crvene obraze,
hvata te drhtavica. Evo, da ti pokažem nešto.
Koren sladića, beli luk, neven,
lištaj jevrejska brada, hajdučka trava, kozinac, i konačno mačja kandža.
Evo.
Šta? - Popij to.
Ja ne... - Sutra ćeš biti kao nova.
Ako ne sutra, onda ubrzo. U svakom slučaju, načinićeš prvi korak.
Odvratan miris je samo ružan čuvar kapije ispred palate čuda.
Zaustavi se kod njega kod kapije, ili pogledaj šta se dešava unutra.
Ideš sa mnom.
Glupo drveće.
Ući ćeš u štos.
Nemojte nikad zaboraviti, kralj je uplašen, i treba da bude.
Jer kraljica može uraditi šta poželi.
Marice, gola je.
Ti si na redu.
Dolazi oluja. - Ne. - Ćuti.
Bio sam napolju ceo dan. Znam kako kišni oblaci izgledaju,
a nije bilo nijednog. - U svakom slučaju,
unela sam ti sekiru da budemo sigurni.
Otkud znate? - Jer žene često znaju stvari
koje ne bi trebalo. Zar ne, Marice?
Marica nije žena. - Nije? A ako nije?
Šta je?
Da li je ona zmija? Žaba? Svinja?
Nemoj da nas gledaš.
Nemoj da nas gledaš ovde.
Dole u našoj rupi u zemlji.
Ostarili smo ovde dole.
Nemoj da nas gledaš.
Nemoj da nas gledaš ovde. Dole u zemlji.
Ostarili smo ovde dole.
Nemoj da nas gledaš.
Da li su snovi koje sam sanjala
samo rezultat prejake hrane pre spavanja?
Da li su oni bili poruka? Upozorenje?
Da li sam propuštala priliku da saslušam sebe?
Bilo bi mudro da odemo kako ne bismo zloupotrebili gostoprimstvo. - Šta?
Da odemo? - Da.
I da nastavimo k šumarima, kao što smo rekli da hoćemo.
Našli smo posao ovde koje treba da se obavi. Verovatno si primetila hranu.
Nešto nije u redu ovde. - Ali tako je prijatno.
Ali reci mi šta se krije iza te prijatnosti.
Ovde ima stvari, loših stvari. - Kakve loše stvari?
Izobilje, pod jedan. - Šta to znači?
To znači "previše." Ima previše, i to nije kako treba.
Gde su životinje? Odakle joj mleko?
Odakle joj silni kolači?
Ima zarobljenih duša u ovoj kući, ili ispod nje.
Ali zašto uvek vidiš problem? Nešto iza ili ispod? Nešto skriveno?
Jer je svet veliki i loš.
Bezbedni smo od sveta sada. Zar nisi to htela?
Možda me sutra možete poslati po namirnice.
Majka kaže da imam oko za dobru robu. - To neće biti potrebno.
Šljive samo izdrže tri dana van sezone.
A ta šunka je neusoljena. Mora da se kvari. - Međutim, ne.
To!
Ivice, Marice.
Našla si prljavu, je li? Previše je natopljena.
Naći ćeš drugu u kredencu u hodniku. Pozadi.
Kad si to našla, da ti pokažem nešto.
Misao u tvojoj glavi je: "Idi pogledaj u šupi."
Naći ćeš testere koje treba da se naoštre za kosti mrtvih.
Misao u tvojoj glavi je: "Idi pogledaj u šupi."
Naći ćeš testere koje treba da se naoštre za kosti mrtvih.
Šta jede svojim zubima, ali nikad se ne oseća sito?
Sanjaš li? - Ponekad.
Ponekad, uopšte ne spavam. - Budna,
slušaš šumu?
Dobro. Vazduh kovitla izobiljem.
Osoba samo treba da pruži ruku u uzme ga. To je tvoja moć
da vidiš šta je skriveno i uzmeš ga.
Mali um veruje samo u ono što vidi.
Izreže mali otvor u obliku kvadrata, čeka da bude uzet,
nikad se ne zapita šta upravlja njegovom sudbinom.
Ali mi znamo da smo gospodari svoje sudbine, zar ne?
Ovakve kao ja i ti,
mi komuniciramo s Velikom davateljkom.
Ona nam daje seme izobilja, a mi ga gajimo u bašti.
Mi to uberemo, i s tim, isterujemo pravdu.
Kažete "mi," ali ja nisam pristala ni na šta.
Nije na tebi da pristaješ ili ne, lepotice. Već je u tebi.
Možeš ili da ga držiš uspavanim...
Ili da dozvoliš da se probudi.
Sad, mast.
Vidim da mu se sviđaš.
Sad, reci mu šta da radi. - "Da mu kažem"?
Razgovarala si sa stvarima ranije. Znam da jesi.
Šta ono može? - Može uraditi više nego samo da leži tamo kao prosuto mleko.
Odlučila si da ga probudiš, ipak. - Ali kako je...
Manje razmišljaj, lepotice, i znaj više.
Hajde. Čeka svog gospodara.
Kosti mrtvih.
Uzmi još jedan griz. - Ne želim još jedan griz.
Čak i da me ugrize, ne bih uzvratio.
Ali ova ti je omiljena, moj mali šampione. Čak sam nafilovala koricu.
Biće ovde i sutra, kao što će i sunce sigurno,
čak i sa manje objašnjenja. - Ćuti. Nepristojan si.
Ućuti i jedi svoju hranu.
Šta radiš s njom po ceo dan?
Uči me. Stvarima koje bi mogle da mi spasu život,
učine život lepšim. - Ona nam nije majka, znaš.
Da, nije.
Ima mnogo toga da pruži. Ne bi razumeo. Ima mnogo darova ovde.
Stalno govoriš da nema darova u ovom svetu.
Da se ništa ne daje bez da se nešto ne uzme zauzvrat. Pa mi reci ovo,
šta ona uzima?
Plašim se, i hoću da idem kući.
Hoću da vidim majku. - Oboje znamo da nema ničeg tamo.
Ali darovi? Zaboravljaš li?
Zaboravljaš da treba da se plašiš darova? - Ne.
A priča? "Nekad davno, rodila se devojčica."
Nije to tako. - Ali "svi u selu su se složili
da je bila najlepše dete." - Bilo bi ti pametno da ućutiš.
"Ispostavilo se da ima dar..."
Ućuti, dečače. Inače ću napisati vlastitu priču.
Marice. - Hoćeš da ideš?
Da ti pokažem kako.
Marice! Ne ostavljaj me! Marice!
Za mnom.
Naravno, to je bila samo noćna mora.
Želja da ga se otarasim bila je veoma stvarna.
Ali da ga pošaljem samog u noć, to je nemoguće.
Ivice?
Duri se napolju, krivi snagu drveća
zbog vlastite slabosti. - On je mali dečak.
Čak i najmanji kamenčić otežava ti putovanje
čim ti upadne u čizmu. Povela si ga kao teret.
Ali noćas si ga se oslobodila. - Jesam?
Zar nisi?
Ti mu nisi majka. A ipak, ne sećaš se da poslednjeg puta
nisi znala gde tvoj mali dečak može biti.
Ne bi trebalo da bude prepušten sam sebi. - Možda ne.
Ali ti zasigurno treba da budeš.
Treba da idem u krevet,
da budem budna kad sunce izađe da potražim brata. - Odličan plan.
Ali plašim se da me čeka nemirna noć.
Možete li mi pripremiti nešto da mi pomogne da zaspim?
Spremiću ti napitak za spavanje. Uvek pomogne. Spavaćeš kao beba...
Kao beba u maminom naručju.
Da. Hvala.
Pažljivo s napitkom za spavanje. Pogrešiš li za list ili grančicu,
dobiješ veoma drugačiji napitak. Supu košmara.
Laku noć, onda.
Idi. Ovo nije mesto za tebe. Idi sad i pogledaj me.
Više nije bilo bitno da li sam sanjala to ili stvarno doživela.
Užas koji sam videla ispod kuće
bio je dokaz onoga što sam već znala.
Sad sam jedino mogla da budem smirena i pravim se luda,
dovoljno dugo da je nadmudrim. - Nemirna noć, zar ne?
Da li si osetila vetar koji se spuštao s brda
i tresao prozore koje gledaju na istok? - Nisam.
Željeni rezultat mog napitka za spavanje, sigurna sam.
Videla si da ima svežeg mleka?
Videla sam. Njam.
Neki trag od našeg malog begunca? - Nikakav.
Nos i uši biće mi na oprezu. - Idete nekud?
Obično me priroda ne doziva, ali kad to čini, trudim se da odgovorim.
Pazi na čajnik, hoćeš li?
Napravi mi šolju čaja za kad se vratim. To bi bilo lepo.
I ostavi mi hranu napolje. Možda ću želeti nešto da jedem kasnije.
Blagoslovi dan ako se usuđuješ da poželiš da se opet rodiš.
Nešto sam razmišljala, možda je najbolje što Ivica nije s nama.
Stvarno? - Uskoro će početi da te se plaši,
kao i svi ljudi ako su pametni.
A strah se veoma lako pretvara u mržnju.
Bolje da te se seća kakva si bila, nego kako ti je suđeno da budeš.
Pored svega toga što mi pokazujete, hoću li jednog dana biti veoma moćna?
Hoćeš. - Hoću li imati nadmoć i vlast nad svim?
Skoro nad svim. Moramo prihvatiti svoje slabosti.
Imate li vi neku? Slabost? - Samo onu koja je uzela deo mene.
Samo onu koja je uzela deo tebe.
A za tebe to će biti otrov. Moraš ga progutati
da ne proguta on tebe prvo. - Da progutam otrov?
Kako će inače osoba razviti otpornost?
Ali otrov ima to svojstvo da ništa u velikom, zlom svetu
nema tako sladak ukus.
Šta ste uradili s mojim bratom? - Samo ti ga sklanjam s puta.
On je sve što imam na ovom svetu.
Reci to opet i pretvoriću ti jezik u cvet,
da te podsetim koliko si lepa i glupa,
privremeno, izabrala da budeš.
Ili možeš pratiti put koji sam ti osvetlila.
Radite šta hoćete sa mnom, ali samo ako ga oslobodite.
Ali to nikad ne bih mogla. - Ali zašto ne?
Jer taj mali dečko je tvoj otrov.
Jedino je ostalo da ga učinim ukusnim.
Ne smete. - Draga,
ne sećam se vremena
kad mi je nešto drugo bilo bitnije.
Zavidim ti,
stojiš na pragu vlastitog iskustva, uz sve što te čeka.
Da budem opet mlada.
Fin balans. Divim se primeni.
Ali najviše me interesuje zašto,
zašto si pokušala da me uspavaš kad ima mnogo toga da se uradi.
Neću uraditi ono što me terate da uradim. Nisam kao vi.
Stvorene smo od iste materije, iste prljavštine.
Inače, kako bi mogla da znaš moju priču ako ti je ja ne ispričam?
Vašu priču? - Dat nam je isti dar,
ista magija,
baš kao i njoj,
s njenom malom ružičastom kapom.
Otkud znate moju...
Znam koja ti je omiljena priča,
ali pričala si je pogrešno.
Tačno je, bila je najlepše dete,
i svi su to mogli da vide. Ali iznutra,
bila je pokvarena do srži i slatka kao sirće.
Čak sam je i ja mrzela, a ja sam joj bila majka.
Jer je od mene uzela sve.
Uništila bi i mene, da je se nisam prva otarasila.
Predala sam je nazad tami koja ju je stvorila,
i mislila sam da će to biti kraj toga. Ali nisam bila u pravu.
Ostala je sa mnom.
U mojim mislima, snovima, privezana za mene poput moje senke,
obećavajući mi uvid u moći koje je ona imala.
Jedino je trebalo da budem hrabra
i da verujem tami. I jesam bila,
i verovala sam. I kao što je ona uradila,
otarasila sam se svega što me veže. Nije ostalo ništa.
Pojela sam svoju decu.
Toliko gladna sam bila da spoznam vlastite moći,
jedva da sam i žvakala. Pretpostavila sam da ću ako se prerušim u staricu
delovati dobroćudno i slabo.
Sagradila sam nam kuću,
kuću s valjanom kuhinjom i trpezarijom.
Mogu da ih imenujem sve ako nekad budem morala.
Beše Tomas, i Izabela, dragi Vilijam,
i prekrasna Elizabet, Hari i Sara,
Pol, Kejt.
A sad, samo za tebe, Ivica.
Samo se oslobodi njega i prigrli svoje moći.
Kakav sladak dečak.
Sladak i punačak, i lep. - Gde je on?
Gde mi je brat?
Ostani na kratko, u redu? Ko zna, možda ćeš čak i uživati.
Samo se nadam da si gladna.
Vreme je da spavaš, dušo mala.
Idi da poljubiš sestru za laku noć.
Brate, čuj me. Znam da si tamo unutra. Izvući ću te napolje.
Iako si zaslepljen, videćeš moje lice opet.
To ti je moje večno obećanje.
To je dovoljno. Sad gore u krevet.
Kakav dobar dečak.
Šta ti je život.
Ivice, drži se!
Ivice!
Marice. - Ćuti.
Dobro si. I bićeš dobro, sve dok se ja budem pitala.
A ona? - Ona više ne živi ovde.
Marice, plašiš se.
Čega?
Sveta?
Ne...
Samo sebe.
Uvek ćeš imati deo mene, brata.
Deo mene, koji ti nisi uzeo, ali koji sam ti rado dala.
On će otići s tobom kad odeš.
Kad odem? Bez tebe?
Da.
Priča koju smo delili sad se razdvaja na 2 dela,
i krećemo različitim putevima.
Tvoja će te odvesti onome što treba da nađeš.
Mene će moja nositi.
Rekla sam mu da se dobro brine o tebi. Postaraće se da stigneš bezbedno.
Marice, videćeš me opet.
Ali u svakom slučaju, kuda me vodi?
Nije bilo teško da ga pustim da ode. Ako će naći svoj put,
ne smem ga sprečavati,
kao što ni on ne bi trebalo mene.
Jasno mi je da je barem bila u pravu povodom toga.
Pustila sam ga da nađe sopstvenu priču,
i vlastitu hrabrost da je proživi,
kao što i ja krećem da proživim svoju.
Imam vlastitu moć da negujem. Pomoći ću joj da raste,
i verujem da ću znati šta da radim s njom.
Znam da je izbor moj.
Mogla sam njome da hranim tamu, ili da joj dam mnogo svetlosti.
Pogledala sam, videla, i razumela.
Tamničarke više nema i njene vatre su ugašene,
oni su bili slobodni da odu,
i budu spokojni.
I ja sam bila slobodna.
Da se vratim i nikad se ne osvrnem, ili da ostanem i sagradim nešto novo
na temelju svega što je uništeno.
Znala sam da će mi se put otkriti,
i samo je trebalo da budem hrabra
i da verujem sebi.
I jesam hrabra. I verovaću sebi.