BASERET PÅ VERA BRITTAINS ERINDRINGER
1. VERDENSKRIGS AFSLUTNING, NOVEMBER 1918
4 ÅR TIDLIGERE
Vi plejede at bade her som børn.
Bare Vera ikke er gået i endnu. Jeg havde glemt alt om rotterne.
- Rotterne? - Der er åbenbart en stor rotterede.
Det skal nok gå på lavt vand, men vi må ikke krydse... Åh nej.
Vera!
Kom op af vandet! Der er rotter!
Vera! Vera!
Vent på mig.
Victor!
- Victor! - Her er ingen rotter.
- Vent. - Dit fjols!
Nå? Hvad med dig og Victor?
- Hvad med os? - Hold nu op.
- Han er sød. - Sød?
Al den opmærksomhed gør dig hoven.
Hold så op.
Jeg er iskold.
Værsgo.
- Kom, vi må hellere gå tilbage. - Er vi nødt til det?
- Mor og far venter os. - De venter os altid.
- De driver mig til vanvid. - Giv dem en chance, Vera.
Jeg mener det.
- Jeg skal prøve. - Det har du bare at gøre.
Kom nu, Vera!
Undskyld. Jeg havde forventet lidt panik.
Ikke et kæmpe spring ud i søen.
- Du vidste det. - Far ville gerne have, du fik et.
- Du stod i ledtog med dem. - Det er bare et klaver.
Vera. Kom og se din overraskelse.
Jeg har længtes efter at fortælle dig det, men det kunne jeg ikke.
Fru Ellinger vidste besked og er kommet for at høre dig spille.
Perfekt. Jeg har fået at vide, at det er en sand skønhed.
Kom nu, min egen. Giv os en forsmag på det, vi kan se frem til.
Jamen dog.
Vera. Kom straks tilbage og sig undskyld.
Vis i det mindste respekt for vores gæster.
Jeg vil ikke have et klaver.
Det vidste du, men købte et. Du skal ikke herse med mig.
- En dyr gave, og så herser jeg. - Far håbede, du ville blive glad.
Det klaver kunne betale et helt år på Oxford.
- Men det havde han ikke råd til. - Ikke til at spilde penge, nej.
- Arthur. - Jeg mente ikke... Kom så tilbage!
Jeg har smidt mit arbejde ud. Du kan makulere det på fabrikken.
Jeg er bare bekymret for, at du er ved at blive en blåstrømpe.
- Sådan finder man ikke en mand. - Jeg vil ikke have en mand.
Hvor mange gange skal jeg sige det?
Jeg beklager, at din datters mål i livet ikke er at få sig en mand.
Så er det sagt. Jeg skal ikke giftes.
Aldrig nogensinde.
Så er det på det rene.
- Ted. - Roland. Velkommen.
- Vic. - Dejligt at se dig.
- Goddag, hr. Brittain. - Vi har hørt meget om dig.
- Kan jeg hjælpe? - Du forskrækkede mig.
Nej tak.
- Jeg vil helst være alene. - Jeg er bekymret for bøgerne.
Jeg har aldrig set nogen behandle dem så dårligt.
Wordsworth, Shelley. Stakkels Byron.
Alle de romantikere er ikke gode for dig.
- De har meget lidt indflydelse. - Det så jeg tidligere.
- Jeg beklager den uheldige ankomst. - Du finder det yderst underholdende.
Du er ved at pudse den anekdote af, du vil fortælle dine venner.
Undskyld. Jeg var selvoptaget.
Jeg tænkte ikke på, hvordan det må være for dig.
Det fortjente bestemt ikke den behandling, du gav det.
Du fik dit klaver. Så er der da noget at glædes over.
Det kan du takke mig for.
Kom nu, Ted. "Ash Grove".
Ja! "Ash Grove".
- Godt. Er du klar? - Ja.
Fremragende.
- Hej. - Du læser.
- Og hvad så? - Ikke noget.
Jeg har bestået adgangseksamenen til Oxford. Det handler om teknik.
Jeg kan hjælpe dig, så klarer du det let.
Som en frimurerhemmelighed, der overleveres fra lærer til dreng.
Mine lærere var ikke ret dygtige. Jeg fandt selv ud af det.
Det vil jeg også gøre.
Det er kun tre års studier, far.
Kvinder kan slet ikke tage eksamen på Oxford.
- Hvad er så idéen med at læse der? - Det er det eneste, hun vil.
- Hun er fast besluttet på det. - Det er tre års ekstra udgifter.
Jeg deler mine penge med hende.
Hvad med adgangseksamenen?
- Kræver det ikke undervisning? - Hun underviser sig selv.
Jeg ville ikke have det godt med at læse der, hvis Vera ikke fik chancen.
Hun har altid været så begavet.
Vera?
Udmærket. Du kan tage den elendige eksamen, hvis du vil.
- Tak, far. - Du tager den kun. Så får vi se.
Spil så for mig på det klaver.
Pas på.
Hvor er her smukt. Du er meget heldig.
- Bortset fra vi snart skal tilbage. - Vi er her nu, Ted.
Lev lidt i nuet. Sidste semester, og så er det slut.
Det tager næsten modet fra en at se hele ens liv ligge foran en.
I det mindste er du ikke levende begravet i Buxton.
Har vi en suffragette blandt os?
Det ville jeg være, hvis jeg fik chancen.
- Det chokerer dig nok. - Du taler til den forkerte.
- Roland støtter sagen. - Min mor beundrer dem.
Hun er forfatter og skriver for aviserne.
Hun forsørger hele familien. Gør det noget, jeg nævner det?
- Ikke efter jeg så Veras ansigt. - Det anede jeg ikke.
Måske har du dømt mig for hurtigt.
- Det er vist gensidigt. - Nej.
Jeg har undersøgt dig grundigt. Jeg fandt endda et digt i gården.
- Jeg tog mig den frihed... - Digte?
- Må jeg se? - Giv mig det.
Det er ikke noget. Det er bare fjolleri.
Jeg ved ikke med jer, men jeg trænger til noget at drikke.
Ja. Lad os gå tilbage til huset.
Jeg vidste ikke, det var hemmeligt.
Jeg tav om det, fordi det rørte mig. Jeg syntes, det var smukt.
Og du er umulig at sige det til.
- Nej, jeg er ej. - Nej.
Hvad hvis jeg fortalte dig, at jeg vil være forfatter, -
- og at jeg endda drømmer om at kunne leve af det?
Jeg vil tilfældigvis også skrive.
Men jeg står lidt i min mors skygge.
Er hun dygtig?
- Hvordan har hun gjort det? - Ren stædighed.
I ville komme godt ud af det.
Du skal skrive. Virkelig.
Det har ingen sagt til mig før.
"UDEN TITEL" AF ROLAND LEIGHTON
- Kom så, ellers når I ikke toget! - Vi kører nu, Roland!
- Jeg vil ikke have, du rejser. - Vi har hele sommeren.
Kom nu, ellers kommer I for sent. I skal nå toget.
- Jeg kommer om et øjeblik. - Har I set den store, sorte kuffert?
- Farvel. - Farvel.
Kom nu, Victor!
Glem ikke din tennisketsjer.
Gid du ikke skulle rejse allerede.
- Læste du digtet? - Naturligvis.
- Hvad synes du? - Det er veludført.
- Men? - Det var lidt tørt.
Som om du holdt lidt igen. Jeg kunne ikke finde dig i det.
Jeg forsikrer dig om, at det er mit.
- Kom nu, Roland. - Jeg mente ikke...
Kom nu, min egen.
- Så kører vi! - Farvel!
- Farvel, mor! - Tak.
Edward. Vær sød at sende mig nyt om Roland Leighton.
Fortæl ham, hvor glad jeg var for at møde ham.
Jeg tror, jeg fornærmede ham. Jeg er min egen værste fjende.
Edward har forsikret mig om, at jeg gerne må skrive til dig.
Du gav mig en udfordring, som jeg har prøvet at leve op til.
Jeg håber, der er mere følelse i dette.
Vi gik sammen ned ad den lange, hvide vej.
Mellem de grå bakker og lyngen gik du og jeg.
Du virkede brun og blød som en lille fugl.
I dit vildfarne hår lå solstråler i skjul.
Og dine øjne strålede som en klar dag i april.
Næste stop, Oxford.
De berømte honningfarvede mursten. Det er meget smukt.
Det er den rigtige plads. Det ligner ikke noget i Buxton.
Det er en helt anden farve. Jeg tror, det er Broad Street.
Lige nede for enden.
Pas på, der er cykler alle vegne. Denne vej, Vera.
Der kommer en hest.
Det ser meget hemmelighedsfuldt ud. Denne vej. Følg med.
Du skal kun blive to nætter, men der kan være koldt i Oxford, -
- så jeg har købt en ekstra natkjole til dig.
- Hold nu op, tante. - Jeg lovede din mor at holde øje.
Hun er bekymret.
Du skal sove med strømper på, og dermed basta.
- Er De faret vild? - Jeg skal til eksamenen.
Portnerlogen ligger der. Han kan vise Dem vej.
- Tak. - Jeg er Veras tante Belle.
Jeg holder mig i nærheden.
Er det adgangseksamen eller et bal, vi afholder?
Jeg frygter den latinske stil. Min lærer mener, det bliver Virgil.
Stil?
Værsgo at begynde.
SOMMERVILLE COLLEGE ADGANGSEKSAMEN
OVERSÆT TIL LATIN
Undskyld.
Undskyld. Angående den latinske opgave. Jeg kendte ikke til stilen.
- Det står ganske tydeligt. - Jeg må have overset det.
Jeg har ikke haft en lærer. Jeg har forberedt mig alene.
- De skrev da flittigt, frøken... - Brittain.
- Jeg skrev det på tysk i stedet for. - Tysk?
Måske kan tysk og latin sidestilles, hvor De kommer fra, men ikke her.
De har allerede dømt mig.
De tror, jeg er overfladisk. En opkomling, men det er jeg ikke.
- De vil vist gerne skille Dem ud. - Ja.
Farvel, frøken Brittain.
Vi mødes igen på onsdag.
Vi sidder lidt fast...
Det var en katastrofe, Edward.
Alle mine drømme er brast. Nu slipper jeg aldrig fra Buxton.
Roland har ikke besvaret mit seneste brev.
Måske har han fortrudt.
Gudskelov har jeg nogen, jeg kan betro mig til.
Bedre held næste gang.
Vera.
Skynd dig. Vi må ikke komme for sent til Edwards parade.
Du godeste. Det er bare skolens afslutningsfest.
- Ingen af dem er vist fine nok. - Selvfølgelig er de det.
Nej.
Hvad er det for et brev?
Du kan ikke skjule noget for mig.
Det er fra Oxford.
Jeg troede, det måske var fra en dreng.
- Sig ikke noget til far. - Nuvel. Den er perfekt.
- Hvad synes du? - Hvabehar?
Perfekt.
Var det det rigtige svar?
ÆRKEHERTUG SKUDT URO I ØSTRIG
Endnu et år, endnu en afslutningsfest.
Når vi sender vores stolte kadetter ud i livet, -
- siger vi som altid: Vær stærke.
Vær loyale, vær modige.
Loyale over for jer selv, loyale over for slægt og venner.
Men først og fremmest loyale over for jeres fædreland -
- og altid klar til at gøre imperiet ære.
I vil drage ud i verden med stærke værdier fra Uppingham School.
Brug værdierne til at yde jeres bidrag til vort land.
Mange af jer skal på universitetet.
Vi glæder os til at se jer udmærke jer der, -
- og vi forventer, at I opretholder de normer...
Mine resultater fra Oxford.
Kom med.
Ingen vil forstyrre os her.
- Jeg ved, hvad der vil stå. - Skal jeg åbne det?
Du er kommet ind.
Men der står, at du skal forbedre dit latin.
- Du må hellere fortælle Roland det. - Tror du det?
Af sted med dig.
- Det er Edwards søster Vera. - Goddag.
Tænk, at Edward har en søster. Dejligt at møde dig.
Du ser glad ud.
- Jeg er kommet ind på Sommerville. - Det er vidunderligt. Tillykke.
Nu er hun en yderst interessant ung dame. Ikke sandt, Roland?
I må have mig undskyldt. Jeg må fortælle mine forældre det.
I må have mig undskyldt. Vera, vent.
Kan vi tale sammen under fire øjne? Vil du ikke nok?
Sikke en god nyhed om Oxford.
- Det behøver du ikke sige. - Det ved jeg, men Sommerville er...
Hvis du vil være venner, så er det fint med mig.
- Jeg foretrækker bare rene linjer. - Det har været et travlt semester.
Med eksamener. Det er ganske tidskrævende at dimittere.
- Din mor kendte intet til mig. - Det er for at beskytte mig selv.
- Jeg har haft det på mig. - Hvorfor skrev du ikke?
Jeg var måske lidt nervøs.
Jeg er ikke god med ord.
Og du vil være forfatter...
Når vi er på Oxford, kan vi ses hver dag.
- Jeg skal fokusere på mine studier. - Du skal vel have frisk luft.
Og en ledsager. En skødehund. En ydmyg slave.
Lad os blive enige om noget. Slut med at være bange.
Vera?
Hvad i alverden foregår der?
Det er ikke den rette måde.
Jeg vil gerne have lov at se Vera igen.
- Med ledsager, naturligvis. - Vi får se.
Hr. Leighton.
Sæt farten ned.
Undskyld.
Jeg tror, vi har rystet hende af.
Vi har været meget uartige.
- Vi får en værre ballade. - Min mor vil ikke blive overrasket.
- Hun synes, hendes datter er sær. - Ikke sær. Bare interessant.
Jeg har aldrig vidst, hvor jeg passede ind.
Behøver det være et sted?
Jeg ved virkelig ikke, hvad jeg skal sige til jer to.
Jeg har ondt i fødderne. Vi må hellere sige tak for i dag.
- En avis. - Nedtælling til krig.
ULTIMATUM KAN FØRE TIL KRIG!
Tak, frue.
Vær så artig. Dagens overskrifter.
KRIG!
Mine drenge vil melde sig som de første. Og køen bliver lang.
Alle landets knægte vil knuse den forbistrede kejser.
Jeg tror, krigen slutter meget hurtigt, hvis det bliver til noget.
Ja?
- Jeg har brug for din hjælp. - Hvad er det?
- Jeg talte med far om at melde mig. - Allerede?
Det er det, vi er uddannet til. Jeg er officerselev.
Far sagde på sin sædvanlige rolige facon, -
- at han hellere ville sætte sig en pistol for tindingen.
- Det hele sker så hurtigt. - Nogle fra byen har meldt sig.
Hvordan vil det se ud, hvis jeg ikke er blandt dem?
Jeg taler med ham.
Roligt. Det lover jeg.
- Hvorfor er du så glad? - Det er jeg da ikke.
Jeg tror ikke, Roland vil melde sig.
- Fald nu ikke i svime over ham. - Hvorfor ikke?
Nej, nej, nej!
Nej. Jeg har sagt nej.
- Ifølge avisen er det hurtigt slut. - Jeg ved lidt mere om krig end dig.
Jeg kan forsikre dig om, at det aldrig er hurtigt slut.
Hvis vi tror det, bliver det en selvopfyldende profeti.
Måske kommer han slet ikke i kamp.
Han er kun 18 år.
Hvad skal han sige, når alle andre melder sig undtagen ham?
Lad ham være en mand.
Ellers vil han ikke tilgive dig.
Kære Roland. Nu er vi et land i krig.
Er det forkert af mig at glæde mig sådan til Oxford?
Jeg tager toget kl. 14.20 på torsdag og skal rejse alene.
Vil du møde mig på Leicester?
Hvor er din bagage?
- Jeg har noget at fortælle dig. - Hvad er det?
Jeg kommer ikke til Oxford.
Du har meldt dig.
Som officer i Norfolks 4. bataljon. Jeg slutter mig til dem i morgen.
I morgen?
Hvordan?
Edward venter stadig. Alle venter.
Min onkel Theo er militærmand. Han trak i nogle tråde.
- Pressede han dig? - Nej, jeg bad ham om det.
Jeg er nødt til det. Hvor mange får chancen for at gøre sådan noget?
Jeg kan ikke lade andre gøre min pligt for mig.
Jeg skal være i Norwich. Det er ikke engang aktiv tjeneste.
Du ville da ikke ønske, jeg lod være?
Vi skal træne i flere måneder.
Inden da kan det hele være forbi.
Ted og jeg kommer til Oxford sammen med dig i det nye år.
Er det ikke sært -
- at jeg skal til Oxford uden Edward eller dig?
- Er De overrasket over at være her? - Grundet min manglende undervisning.
Og hvor åbenlyst det var. Heldigvis udviste De en original tankegang.
Men om den kan disciplineres, er en anden sag.
Oxford overgår alle vores drømme.
Gid du kunne opleve det sammen med mig.
Jeg vil gerne bede dig om at forlade hæren, -
- men det kan jeg ikke. Det vil jeg ikke.
Victor er blevet kasseret, -
- men Edward slutter sig snart til Sherwood Foresters.
Det gibbede i mit hjerte ved synet af ham.
Min lillebror var pludselig blevet voksen.
- Lad mig se på dig. - Hvordan har du det?
Det er mig en trøst, at du er i sikkerhed på engelsk jord.
Afrejse til Frankrig på torsdag fra Charing Cross kl. 13.30.
Vær sød at bekræfte, om du kan komme. Roland.
Studerende kan ikke føjte af sted til London.
Jeg føjter ikke.
Vi skal arbejde dobbelt så hårdt og være dobbelt så dygtige som mændene.
Hvorfor skulle vi ellers have kæmpet så længe for at kunne tage eksamen?
Jeg skal sige farvel til en, der skal til fronten.
Måske har De allerede nogen der.
Min bror.
Mine evner kommer ikke bedst til udtryk ved at strikke sokker.
Men sådan er det i krigstid.
Mændene drager i krig, og vi bliver hjemme og strikker.
- Kommer De tilbage samme dag? - Ja.
- Og medbringer en ledsager? - Ja.
Tak.
- Hvor lang tid har vi? - En times tid.
- Du skulle ikke til Frankrig endnu. - Jeg bad om at blive overflyttet.
- Du er ivrig efter at møde døden. - Nej.
Jo, du er. Det må du være.
Lad nu være, Vera.
Du er syg. Du har feber.
Jeg kan ikke engang være vred på dig nu.
Ser han ikke flot ud i den uniform?
Tag dem her. De slår feberen ned.
Tak.
Nej, du skal ikke rejse dig. Nu skal jeg hente den.
Undskyld. Jeg ville ikke være streng.
- Jeg har svigtet dig. - Nej.
Nu hvor det sker, har jeg en følelse af, at det er enden.
Bruger du sukker?
Influenza plager tropperne.
Jeg læste om det i avisen. De kalder det den spanske syge.
Man får meget høj feber, og kort efter...
Alle om bord!
Jeg beklager, den er optaget.
- Jeg skal nok komme tilbage. - Allerede?
Alle om bord! Sig farvel og se at komme ud.
- Roland! Roland? - Vera.
Roland?
Vera.
- Skriv til mig. - Ja.
- Skriv til mig. - Det skal jeg nok.
Jeg elsker dig.
Vera!
Victor...
Roland bad mig komme. Han tænkte, du trængte til at se en ven.
- Tak. - Lad os sætte os.
- Hvordan har du det? - Sikke noget rod.
Jeg kan ikke blive her. Ikke nu. Jeg må gøre noget.
- Hvad? - Det ved jeg ikke.
Måske blive sygeplejerske. De søger frivillige.
Roland dør ikke ung. Han er født til at sætte sit præg på verden.
- Tror du det? - Det er jeg sikker på.
Tak, fordi du er her.
- Undskyld, hvis du blev såret. - Det gør ikke noget.
- Nej, jeg har det... - Det er ikke nødvendigt.
Jeg har faktisk mødt en pige.
Hvor dejligt. Jeg er meget glad på dine vegne. Hvad hedder hun?
Molly. Hun er skarp.
Hun har dig her hos sig.
Så hun er heldigere end mig.
Telegram til frøken Lorimer, Sommerville College.
Tak.
Jeg forstår jeres bekymringer, men hvis I ser på listen -
- jeg gav jer, med romaner, vil den være til stor hjælp.
- Tak, frøken Lorimer. - Det var så lidt.
Sidste nyt fra fronten.
Tak. Sidste nyt fra fronten.
FALDET I KAMP
- Sygeplejerske? Hvorfor dog det? - De har brug for frivillige.
Der er masser af kvinder, som ikke har en lovende karriere foran sig.
Jeg er nødt til at gøre noget.
Jeg kan ikke blive her med næsen i bøgerne nu.
De har ikke patent på sandheden om, hvordan vi kommer igennem det her.
Deres mening er blot en mening, og det bør De huske.
Jeg mente ikke...
Krisen kræver folk, som kan træde et skridt tilbage og tænke sig om.
Hvordan kan De opgive en chance, De har arbejdet så hårdt for?
Så De er fast besluttet?
Ja, det er jeg.
Jeg ved, hvilke forestillinger der har ført jer hertil, -
- og det er jeg glad for, men dem må I glemme nu.
I er ikke engle, der svæver ned og tørrer taknemlige mænds pander.
I er arbejdere og gør, hvad I får besked på, -
- uanset hvor beskidt eller kedeligt det er.
- Er det forstået? - Ja, søster.
Frem med hænderne.
Fine fornemmelser tolereres ikke, -
- særligt ikke hos dem, der er steget ned fra elfenbenstårnet.
Hvis I er i tvivl, er døren der, og I kan gå med det samme.
Jeres pligter begynder præcis kl. 7. I sidder ikke ned på afdelingen.
Hvem har steriliseret instrumenterne? Har du gjort det grundigt?
- Det mener jeg. - Nå, så det mener du?
- Hvad med dem her? - Dem glemte jeg.
Glemte du dem? Hvad hvis nogen uanende havde brugt dem?
- Undskyld. - Det bringer menneskeliv i fare.
Du skulle ellers være begavet.
Sygeplejerskerne ved, jeg kommer fra Oxford, og vil knække mig.
De aner ikke, at jo mere de presser mig, -
- jo mere taknemlig er jeg.
Så længe det kan optage mine tanker -
- og udfylde timerne, indtil jeg hører nyt om dig.
En af mine mænd er lige blevet dræbt. Den første.
Jeg har tømt hans lommer og bundet ejendelene i hans lommetørklæde, -
- som skal sendes hjem et sted til nogen, -
- der ser mere end et laset brev, en blyant og et stykke konkylie.
Forti ikke noget for mig for at skåne mine følelser.
Jeg vil aldrig være bange for at se virkeligheden i øjnene.
Det, jeg forestiller mig, er langt mere skrækindjagende.
Tænk at sende ham herhen sådan. Det ser vi stadig oftere.
Hvis du er så ivrig, Brittain, kan du vaske ham.
Vera.
Hvad sagde du?
Søster...
- Har du været der? - Vi tog dertil som børn. Der er hun.
Du ser udmattet ud. Hvad gør de ved dig?
Jeg har det fint.
Geoffrey Thurlow, en ven fra bataljonen.
- Skal I ikke til Frankrig? - Ikke endnu.
- Undskyld. Tilgiv mig. - Jeg er lige så lettet.
- En soldat, der elsker fred? - Eller måske en kujon.
Sludder. Geoffrey skulle til at læse til præst. Det kræver mod.
Jeg blev reddet af krigen. Tænk engang.
- Skal vi gå? - Hvorhen?
Har han ikke skrevet til dig? Roland er hjemme på orlov.
Han trådte ind ad døren i går og sov i 20 timer i træk.
Han sagde knap et ord. Så han er...
Han er dernede ved havet.
Hvis I vil have mig undskyldt, så vil jeg gå ned til ham.
Lad os give dem et øjeblik.
Roland?
Jeg skal tilbage om tre dage.
- Se lige udsigten. - Ser man det. Officeren vender hjem.
Vic! Goddag. Godt at se dig.
Rigtig godt at se dig.
- Det er Geoffrey Thurlow. - Rart at møde dig.
Flot kastet.
Det værste er at reparere pigtråden.
Man kravler på maven i mudder og regn med skosværte i ansigtet.
En aften var jeg ude med en officer ved navn Harrison.
Vi var så tæt på, at vi kunne høre tyskerne hviske: "Hast du Feuer?"
- Var du bange? - Det tænker man ikke rigtigt over.
Harrison er god nok. Jeg inviterede ham, -
- men han siger, man bliver blød af at tage på orlov.
Gud forbyde, at I skulle blive bløde.
Hvis jeg kunne komme derud, så ville jeg ikke komme tilbage.
Det aner du ikke noget om.
Lad os drikke te.
Det var unødvendigt.
Så tal med mig. Hvordan skal jeg ellers kunne forstå det?
Det kan du måske ikke.
Jeg sendte dig nogle digte. Jeg ved ikke, om du fik dem.
Det tror jeg ikke.
- Har du selv skrevet nogen? - Digte?
Vorherre bevares.
Roland?
Roland.
Undskyld. Det må du undskylde.
Roland.
Roland, se på mig.
Se på mig. Jeg er her.
Det her er virkeligt.
Mærk engang.
Det her...
Den her del af dig -
- den må du ikke ødelægge.
Måske er den allerede væk.
Nej. Det er den ikke.
Det lover jeg.
Harrisons bror kom tilbage fra orlov og var blevet forlovet.
Han kiggede op over brystværnet og blev skudt i hovedet.
Jeg stod ved siden af ham, da det skete.
Man bliver blød af orlov.
Vi behøver ikke blive gift. Eller forlovet.
Måske skulle vi gøre det.
Det er ikke, hvad vi ønskede.
Men forestil dig det. Dig i en hvid kjole, -
- en solbeskinnet dag i en gammel kirke. Med alle dem, vi holder af.
- Champagne. - Kage.
Er der noget bedre end kage?
Gift dig med mig, Vera, næste gang jeg kommer hjem.
Godt så.
Ja.
- Hvor ser du flot ud. Held og lykke. - Farvel, Geoffrey.
- Pas godt på dig selv. - Det skal jeg nok. Bare rolig.
- Vi ses snart. - Geoffrey, pas godt på dig selv.
Det havde jeg nær glemt. Mine noder. Pas på dem for mig.
- Far. - Held og lykke, min dreng.
Toget er klar til afgang! Alle om bord!
- Hav det godt. - Held og lykke, Edward.
- Du skriver til os, ikke? - Naturligvis.
Vera. Vil du bede din far om at skynde sig?
Far.
Far?
Fart på! 200 senge mere inden frokost. Skynd jer!
Godt nyt. Min juleorlov er blevet godkendt.
Jeg kommer hjem og gør dig til min kone.
Og jeg har en overraskelse, som vil glæde dig. Det får du se.
Jeg er nu i hovedkvarteret, fem kilometer fra linjerne.
Jeg skal være her indtil min orlov. Jeg er i sikkerhed.
I sikkerhed.
Min egen.
- Hvordan ser jeg ud? - Som en ægte brud.
Trist, Edward ikke kunne få orlov, så han kunne være forlover.
Her er hun.
Du ser yndig ud.
En halv time endnu.
Vi skal mødes med hr. og fru Leighton ved kirken.
Det har været en lang rejse. Han er nok træt.
Frøken Vera Brittain? Der er telefon til Dem.
Det må være ham. Bare han ikke bliver forsinket.
Det er her.
Roland?
Hallo?
Vera. Roland...
Roland er død.
Roland er død, Vera.
Det her er fra en officer i hans kompagni.
"Død af skudsår på Louvencourt felthospital."
- Hvad lavede han ved fronten? - Skulle han ikke være bag linjerne?
Han blev pludselig sendt dertil i et stort fremstød.
- Det har der ikke stået noget om. - Han var ude at reparere pigtråd.
"Skudt af en snigskytte klokken to om natten, -
- mens han modigt udførte sin pligt.
Han blev straks ført til Louvencourt og døde sidst på eftermiddagen.
En ædel og smertefri død."
Det er længe efter, han blev skudt. Hvad skete der?
Smertefri.
Det må han vel vide.
Han elskede det stykke musik.
Hvorfor var der ingen besked til os?
"Ingen yderligere detaljer om løjtnant Leightons død.
Ude af stand til at hjælpe."
- Hvor kan jeg finde George Catlin? - Han er lige derhenne.
Undskyld. Jeg er Vera Brittain, Roland Leightons forlovede.
- Officeren modtager ikke besøg. - Jeg skrev til Dem.
- Det skal De have tak for. - Jeg kan ikke fortælle mere.
Men De så Roland på felthospitalet?
Find trøst i, at det var en hurtig og smertefri død.
Det siger alle, men han levede i flere timer, efter han blev skudt.
Det gør mig ondt.
De er bange for, jeg laver en scene.
Hvorfor skulle De fortælle om en frygtelig død?
Jeg vil vide sandheden.
Det er det eneste, jeg kan gøre for ham nu.
Vil De lade os være alene?
Det var et ubehageligt skudsår i underlivet.
De opererede ham. De gjorde deres bedste.
Jeg lå i sengen ved siden af. Han havde ikke en chance.
Sagde han noget? Kom han med en besked?
Smerterne var for stærke. De gjorde alt andet umuligt.
Jeg forstår. Ja.
Det forklarer det.
Måtte han -
- lide meget?
- De ventede på morfin. - Ankom det?
Han fik noget til sidst.
Sagde han -
- nogle ord?
Vil De ikke nok fortælle mig det?
Han sagde: "Jeg er blevet meget stiv af at ligge på skrænten i seks dage."
Jeg er ked af det. Intet af det giver mening.
Det var meget venligt af Dem. Det vil jeg ikke glemme.
Kære Victor. Jeg mødte den pågældende officer. Han...
Han bekræftede det, Rolands kollega fortalte os.
Det var en smertefri og ædel død.
Find trøst i det, når du tager til Frankrig.
Rolands udstyr. De har sendt det hjem til os.
Hvorfor har de sendt os det?
Fjern det!
Vent.
TIL VERA
Violer fra Plugstreet-skoven sender jeg dig langvejsfra.
Det er sært, at de er blå, når hans udgydte blod var rødt.
De voksede ved hans hoved sødt, det er sært, at de er blå.
Violer fra Plugstreet-skoven. Tænk, hvilken betydning de har.
Liv og håb og kærlighed og dig.
Du har ikke set dem gro, hvor hans ilde tilredte lig lå.
De skjulte rædslen på må og få, det var bedst, du må mig tro.
Violer langvejsfra til din kære, fjerne, glemsomme jord.
Jeg sender dig dem som minde og ved, du vil forstå mine ord.
Min kære søster, vi må tro på, -
- at hans liv ikke blev ofret forgæves.
At den pigtråd, han arbejdede på, var nødt til at blive repareret.
Og det var typisk for Roland at melde sig som den første.
Sygeplejerske Brittain.
Der er en, der spørger efter Dem.
Hvem er det?
- Hvem er det? - Victor.
- Vera. - Jeg vidste det ikke.
Sikke en knibe, hvad?
- Tæppet driver mig til vanvid. - Nu skal jeg ordne det.
Ved Molly det?
Skal jeg kontakte hende for dig?
Molly findes ikke, Vera.
Det har hun aldrig gjort.
Du skulle ikke have ondt af mig.
En officer, der har mistet øjnene, skal fortælle mig om blindeskrift.
Det er den Victor, jeg kender. Den evige optimist.
Ja, historier til inspiration for de fortabte.
- Hvad med dig? Skriver du stadig? - Skriver?
Det hører til i et andet liv.
Jeg har tænkt over det. Og...
Jeg vil tage mig af dig.
Vi hører sammen nu.
Gør vi ikke?
Du får brug for nogen, og jeg...
Det ville Roland have syntes om.
Stakkels Vera.
Frier du til mig nu?
Ja.
Ja, det gør jeg.
Så må jeg afslå.
Brittain, der er bud efter Dem.
Han kaldte på os for en time siden.
Han sagde, der var en høj, klikkende lyd i hans hoved.
Det skete meget hurtigt og pludseligt. Det gør mig ondt.
Victor.
Jeg er meget glad for, du var der og så ham kort inden hans død.
Vores minder om dem begge er hele verden værd, -
- og solen går aldrig ned over de minder.
Og du ved, at jeg elsker dig, -
- at jeg ville gøre alt, der stod i min magt, hvis du bad mig om det, -
- og at jeg står til din tjeneste som din bror.
- Jeg har besluttet mig. - Frankrig?
Men det er jo fronten. Det er meget farligt.
Jeg vil være bag linjerne.
Det er så tæt, jeg kan komme på Edward.
Jeg har samlet lidt sammen til dig. Du kan vel tage det med til Frankrig.
Det er kokkepigens sidste krukke. Og -
- creme. Så dine hænder ikke bliver sprukne.
Og glem ikke dine stakkels albuer. Det er nemt klaret.
Hvorfor var jeg skuffet over, du ikke var en dreng?
ETAPLES, FRANKRIG AUGUST 1917
- Pas på. Har du den? - Ja.
Hvad laver du herude? Du kommer til at fryse.
Undskyld. Jeg skal melde mig på afdeling C.
Barak 327 under søster Milroy. Held og lykke.
Der er 30 mænd i en barak. Nogle af dem er slemt tilredte.
De skal egentlig på felthospitalerne, men det bliver sjældent til noget nu.
Godt.
Operationsstuen ligger derinde. Der er mangel på alt, også kirurger.
Jeg måtte selv save den fyrs arm af i går. Det var noget af en opgave.
Det er ikke ideelt, men vi er jo også i krig.
Søster? Må jeg få lidt vand?
Sagde jeg ikke, at de er tyskere? Det er hurtigere at give dem numre.
Første tysker, anden, tredje, fjerde...
Ham ville jeg holde øje med. Han har kun et par timer endnu.
Det er det hele. Det er bedst bare at kaste sig ud i det.
- Hvad med de engelske barakker? - Du overtager. Du kan skifte senere.
Stil den, hvor I kan. Der er ikke mange senge tilbage.
Koldbrand. Brittain, antiseptisk middel til den her beskidte tysker.
Her går jeg, kære Edward, og kæmper for at redde tyske soldater, -
- som du sætter livet på spil for at dræbe få kilometer herfra.
Det giver stof til eftertanke.
Herhenne!
Det gør det virkelig.
Jeg ventede på dig igen i søndags.
Jeg er her hver uge, indtil du kan komme.
Brittain. Det er håbløst. Hent skærmen.
- Kære Gud, ikke sådan. - Det skal nok gå.
Ikke sådan. Ikke her.
- Mine øjne. Jeg kan ikke se noget! - Rolig nu.
- Hjælp mig! - Rolig nu. Alt er i orden.
Klara? Er det dig, Klara?
Ja. Ja, jeg er her.
Du skal ikke være bange.
Tilgiv mig, Klara. Vil du ikke nok tilgive mig?
Naturligvis.
Jeg er her.
Så hans sjæl kan slippe ud.
Du må styre dine tanker.
Træk vejret dybt ind. Sådan.
Jeg har brug for hjælp.
Jeg har det fint. Tak.
Det piner mig, at jeg er blevet flyttet længere væk fra dig.
Alle de måneder uden at kunne besøge dig.
Vi marcherede forbi Louvencourt, og jeg besøgte Rolands grav.
Jeg stod foran den og bad til, -
- at jeg må leve og gøre mig værdig til hans venskab.
Men jeg følte ikke hans tilstedeværelse.
Måske er han der, hvor han hører til. Hos dig.
Der kommer et stort fremstød.
Tyskerne kommer tættere på.
Forsigtig. Forsigtig.
Sygeplejerske! Jeg har brug for hjælp.
Sygeplejerske.
Ja?
- Jeg fryser. - Jeg henter et tæppe.
Her.
Sennepsgas.
En af gutterne insisterede på, han kendte dig. Han talte nok i vildelse.
- Hvor er han? - Vi måtte bære ham om bagved.
- Han hed vistnok Edward. - Hvad?
Edward?
Edward!
Edward...
Edward!
Nej.
Nej!
Edward?
Han er i live! Hjælp mig!
Bær ham herhen.
- Løft ham. Ikke armen. - Sådan. Pas på.
Edward?
Såret er betændt. Vi må sterilisere det.
Vent.
Edward.
Edward? Kom tilbage til mig.
Edward?
Edward, det er Vera.
Hurtigt.
Jeg drømte, at en engel spillede musik for mig.
Vi var alle sammen nede ved søen.
Kan du huske det? Dengang Victor sprang i.
- Ja. - Jeg sagde, der var rotter.
Åh gud.
Du er tilbage nu.
Jeg fandt det her i din lomme i aftes.
Fra Geoffrey.
Jeg har ikke læst det.
Jeg har det med mig.
Du skal høre hans stemme.
Nej. Hold dig i ro.
"Vi gik tilbage til barakkerne i aftes. Vi var alle udmattede."
Det var et krigshærget skue, og dog, -
- da jeg betragtede det, fik jeg en sær fornemmelse.
Solnedgangen oplyste vandet i granatkraterne, -
- så de lignede søer af guld, -
- og jeg følte en tilstedeværelse, som var større end alt det her.
En utrolig fred, Edward.
Og jeg tænkte på dig, min kære ven, -
- og jeg vidste, jeg ville få dig at se igen.
Enten i denne verden eller i det hinsides.
Gid du ikke skulle rejse.
Jeg er glad for, du skal til Italien. Der er kampene ikke så hårde.
Når det er slut, så kan vi rejse sammen.
- Til eksotiske steder. - Såsom Italien?
Lov mig, du tager tilbage til Oxford.
- Gør det, du altid har ønsket dig. - Det kan jeg ikke forestille mig nu.
Kommer De?
Gør det.
Kun hvis du også kommer.
Kom straks hjem, Vera. Din mor har det dårligt.
De hjemlige pligter kalder.
Vera. Sikke en lettelse.
- Mor? - Jeg har haft det skrækkeligt.
Kokkepigen er rejst.
Man kan intet få i butikkerne.
Der er ingen kød eller smør.
Der er ingen æg.
- Hvad skal vi lave til Edward? - Jeg troede, det var alvorligt.
Måske kunne vi lave en marengstærte til ham.
Jeg har ligget i sengen i flere uger.
Og der er ikke blevet lavet noget i huset.
Det hele er ganske forfærdeligt.
Vera. Det er dejligt at se dig.
Vi må finde en kokkepige.
Der er også husarbejde og bjerge af strygetøj.
Jeg skal gå klokken fem. Jeg skal til bal.
Holdes der stadig baller?
De er smukke, min egen.
Nu skal jeg åbne.
Det er slut! Våbenstilstanden er underskrevet!
Frøken Brittain.
- Tilbage langt om længe. - Ja.
Dette semester gælder det Chaucer. De har meget at indhente.
Goddag. Jeg hedder Winifred Holtby. Vi er læsemakkere dette semester.
Jeg har hørt, du gerne ville være forfatter. Det vil jeg også.
Vi kunne læse hinandens arbejde, hvis du har lyst.
- Jeg skal læse videre. - Naturligvis.
Vera? Du godeste. Er alt i orden?
Er der nogen, der kan hjælpe mig?
Det skal nok gå.
Jeg har nogle flere bøger med til dig.
Har du fået læst de sidste?
Jeg reddede min brors liv derovre. I Frankrig.
Men krigen tog ham alligevel.
Jeg var der de sidste måneder.
Jeg var frivillig på en signalstation nær Abbeville.
Det vidste jeg ikke.
Vi er alle sammen omringet af spøgelser.
Nu må vi lære at leve med dem.
Du må begynde med at stå op, tage tøj på og spise.
Foråret venter derude.
...den tyske udenrigsminister har udtalt, -
- at vi alle er ansvarlige for krigen og bør betale prisen i fællesskab.
Til det siger vi: "Hvem startede den?"
Kejseren kan ikke godtgøre dette lands mænd og kvinder, -
- men tyskerne skal betale.
Tankegangen med et øje for et øje og en tand for en tand er farlig.
- Det hele kan gentage sig. - Skal vi lade dem trampe på os?
Se hende i øjnene og sig, at hun skal elske tyskerne.
De dræbte min ældste søn ved Somme.
Så min næstældste søn, Harry.
Og De står her og forsvarer dem.
- Frøken Brittain. - Hr. officer.
George Catlin.
Frøkenen har noget at sige.
Sig frem.
- Jeg var sygeplejerske ved fronten. - Det er flot.
Er der andre, der vil fortælle noget...
Nej, jeg er ikke færdig.
Jeg...
Jeg plejede en barak fuld af tyske officerer.
- Forhåbentlig ikke for godt. - Jeg mindedes netop en af dem.
Jeg holdt ham i hånden, da han døde. Han kaldte på en kvinde, han elskede.
Da han mødte sit endeligt, bad han hende om tilgivelse.
Jeg mistede en bror under krigen. Og min forlovede.
Jeg kan heller ikke få det til at give mening, -
- men da jeg holdt den tysker i hånden, -
- holdt jeg også dem i hånden.
Deres smerte var den samme smerte, deres blod var det samme blod.
Vores sorg deler vi med hundredtusinder af tyskere.
Lyt ikke til hende.
Jeg taler til dem af os, der er blevet efterladt.
Mødre, søstre, kvinder.
Vi sendte vores mænd i krig.
Jeg kæmpede med min far, så min bror kunne tage af sted.
Fordi vi tror, det er det rette at gøre. Det ærefulde at gøre.
Men det eneste, jeg kan gøre, er at stå her og spørge jer:
Er det nu også det?
Havde jeg ret?
Kan jeg finde modet til at tro på, at der kan være en anden vej?
Måske giver deres død kun mening, -
- hvis vi står sammen nu og siger nej.
Nej til drab. Nej til krig.
Nej til den uendelige hævnspiral.
Det skal være slut.
Slut.
Solen på den lange, hvide vej, der ned ad bakken snoede sig.
Klematissen, der voksede ved dit vindue uden ståhej, -
- de venter stadig på dig.
Den skyggefulde sø vil din fod atter bryde.
Og når lærken kvidrer i din skov, -
- vil du intetanende måske møde en anden fremmed derude.
Det vil være bedst.
De vil glemme jer.
De vil have mig til at glemme jer.
Men det kan jeg ikke.
Det vil jeg ikke.
Det er mit løfte til jer nu.
Jer alle sammen.
Vera Brittains "Testament of Youth" byggede på oplevelserne under krigen.
Bogen blev en bestseller og udråbt til at være generationens stemme.
I 1925 giftede Vera sig med George Catlin og fik to børn.
Hun blev en succesrig forfatter og en af århundredets førende pacifister.
"Testament of Youth" står stadig som en af de stærkeste krigserindringer.
TIL MINDE OM
Oversættelse: Louise Munk Alminde Scandinavian Text Service 2015