Uredio: Botaničar Prevod: Kunshin
TESTAMENT MLADOSTI
Na temelju biografije Vere Britan
Dan primirja, novembar 1918
4 godine ranije
Plivali smo ovde kad smo bili deca.
Nadam se da Vera još nije otišla.
Potpuno sam zaboravio na pacove.
Pacove?
Veliko gnezdo.
Sve će biti u redu plićaku, ali ne bismo trebali ići...
O ne.
Vera!
Izlazi iz vode! Pacovi!
Vera! Vera!
Čekaj me.
Viktore!
Viktore. -Ovde nema pacova.
Idiote!
I? Što je s tobom i Viktorom?
Šta je s nama? -Hajde.
Sladak je. -Sladak?
Zbog pažnje si postala bezobrazna.
Prestani.
Smrzo sam se.
Izvoli.
Hajde, treba da se vratimo.
Moramo li?
Majka i otac nas očekuju. -Uvek nas očekuju.
Izluđuju me. -Pruži im šansu, Vera, važi?
Ozbiljno.
Pokušaću. -Bolje ti je.
Hajde, Vera!
Od pacova!
Izvini, Viktore. Očekivao sam da ćeš malo paničiti,
ali ne i da ćeš skočiti u jezero.
Znao si za ovo. -Znao sam da je otac želeo da imaš jedan.
Udružio si se s njima. -Vera, to je samo klavir.
Vera, dođi da vidiš iznenađenje.
Draga, toliko sam želela da ti kažem, ali... Nisam mogla.
Gđa Elinger je ovde tajno i došla je da čuje kako sviraš.
Savršeno. Pravi lepotan, tako su mi rekli.
Pa, hajde, dušo.
Dajte nam ono čemu smo se unapred nadali.
O, Bože. -Vera.
Vera, vratiti se i odmah se izvini.
Ako ne možeš meni pokazati poštovanje koje zaslužujem,
barem ga pokaži prema našim gostima.
Ne želim klavir.
Znao si da ga ne želim, ali si ga ipak kupio.
Ne želim da me gnjaviš.
Oh, kupio sam joj najskuplji poklon u životu, a još je i gnjavim.
Tvoj otac se nadao da će te usrećiti, draga.
Klavir je mogao da podmiri celu godinu na Oksfordu.
Oh, evo je opet.
A svo ovo vreme si govorio da mi ne možeš priuštiti da odem.
Ne, ne mogu priuštiti da bacam novac... -O, Arture.
Vera, ja... Nisam tako mislio...
Vera, odmah da si se vratila!
Izbacila sam svoj rad.
Možeš ga odneti u svoju fabriku papira i reciklirati ga.
Prekini. Samo se brinem da se ne pretvoriš u učenu ženu.
Tada nećeš moći da nađeš muža.
Ne želim muža.
Koliko puta to moram da kažem?
Žao mi je što nemaš kćer čiji je jedini cilj u životu
da nađe sebi čoveka.
Još jednom ponavljam. Ne želim da se udam.
Ni sada, ni ikada.
Pa...
To je jasno, onda.
Tede. Drago mi je što te vidim. -Rolande. Dobro došlao.
Vik. -Drago mi je što te vidim.
Dobar dan, g. Britan. -Rolande, čuli smo divne stvari o tebi.
Mogu li ti pomoći? -Prepao si me.
Ne, hvala.
Molim te, radije bih da budem sama.
To su knjige. Zbog njih sam zabrinut.
Nikad nisam video nekoga da se tako ophodi prema njima.
Vordsvort, Šeli.
Siroti Bajron.
Sve ove romantične stvari nisu za tebe, znaš.
Ne brini. Imaju jako mali uticaj.
Znači, poranio sam.
Izvini što sam došao u loše vreme.
Vidim da ti je sve ovo jako zabavno. -Nije.
Jeste. Već si sve ispričao prijateljima u školi.
Izvini što sam se onako izduvala.
Nisam razmišljala kako će to uticati na tebe.
Ona sigurno nije zaslužila to što si joj priredila.
Ali tebi sam omogućila klavir.
To je nešto zbog čega bar treba da budeš srećan.
Možeš da mi zahvališ za to.
Tiho.
Hajde, onda, Ted. Ešgrou.
Da, Ešgrou! -Ešgrou.
U redu. Jeste li spremni? -Da.
Vrlo dobro.
Da?
Učiš.
Pa šta?
Ništa, ja...
Vidi, polagao sam prijemne ispite za Oksford.
Sve je u tehnici. Mogao bih ti pomoći.
Kada ih jednom naučiš, proći ćeš. Siguran sam.
Kao tajna u zidarstva. Prelazi sa učitelja na dečaka.
U stvari, moji učitelji nisu bili toliko dobri.
Morao sam sve da radim sam.
I ja ću.
To su samo tri godine studija, oče.
Znaš da žene čak i ne mogu da diplomiraju na Oksfordu?
U čemu je svrha ako ode, onda?
To je sve što je ikada želela.
Usredsredila se na to.
Ali to je dodatni trogodišnji trošak.
Podeliću svoj džeparac sa njom. To će biti dovoljno.
Šta je sa prijemnim ispitom?
Zar joj ne treba privatni nastavnik za tako nešto?
Ona sama uči.
Ne bi mi bilo pravo da ja odem ako Vera ne dobije priliku.
Uvek je bila tako pametna.
Vera?
U redu. Onda možete polagati tu bednu stvar ako želite.
Oh, hvala ti, tata. -Pa samo ga položi.
Onda ćemo videti.
Sada, odsviraj mi nešto na tom klaviru.
Pažljivo.
O Bože, prelepo je ovde. Tako si srećan.
Osim što uskoro moramo da se vratimo u školu.
Sada smo ovde Ted. Hajde. Uživaj malo na trenutak.
Još jedan semestar i sve će biti gotovo.
To je zastrašujuće.
Kao da gledaš kako ti ceo život prolazi.
Barem nećeš biti živ zakopan u Bakstonu.
Zar ovde imamo pobornika za ženska prava?
Bila bih. Da dobijem priliku.
Pretpostavljam da te to šokira.
Razgovaraš sa pogrešnim čovekom, Vera. Roland je pristalica toga.
Pa, moja majka im se divi.
Ona je romanopisac. I piše za novine.
U stvari, izdržava celu porodicu. Nadam se da ti ne smeta što sam rekao.
Pa, sada sam video Verino lice.
Nisam znala.
Pa, možda si izvukla pogrešan zaključak o meni.
Mislim da je to obostrano.
O, ne. Ne, prilično sam dobro istražio.
U stvari, čak sam pronašao i pesmu u dvorištu. Uzeo sam slobodu...
Pesmu? I ćutao si o tome. Da vidim.
Vrati to.
Nije to ništa, To je glupost.
Pa, ne znam za vas, ali...
Ja bih mogao da popijem nešto.
Da, vratimo se u kuću.
Nisam znao da je to tajna.
Ćutao sam zato što me je dirnula.
Prelepa je.
A ti ne ličiš na osobu koja bi rekla tako nešto.
Nisam.
Nisi.
Što ako ti kažem da želim da budem pisac?
I da čak sanjam da ću zarađivati i živeti od toga.
I ja nekim slučajem želim da pišem.
Ali sam donekle u mačinoj senci.
Je li dobra?
Kako je uspela?
Tvrdoglava je.
Trebala bi da je upoznaš.
Moraš da pišeš.
Stvarno?
Nikada mi niko to ranije nije rekao.
Hajde! Propustićete voz!
Rolande! Hajde, mi odlazimo!
Dođavola.
Ne želim da odeš. -Imaćemo celo leto.
Dođite, momci. Ne želite da zakasnite.
Treba da uhvatite voz. -Vraćam se za minut.
Je li neko video veliki, crni kofer?
Zbogom. -Zbogom.
Viktore, hajde!
Ne zaboravi teniski reket.
Volela bih da ne ideš tako brzo.
Jesi li pročitala pesmu?
Naravno. -I?
Dobro je formulisana.
Ali?
Malo je nedorečna. Kao da oklevaš.
Nisam mogla da te nađem u njoj. -Pa, uveravam te da je moja.
Naravno, ja... ne mislim... -Rolande, hajde, zakasnićemo.
Vera! Hajde, Vera!
Hajde, dušo.
Idemo.
Zbogom! -Zbogom, majko!
Hvala!
"Edvarde, molim te, pošalji mi poruku od Rolanda Lejtona.
"Reci mu koliko sam uživala u susretu s njim, hoćeš li?
"Mislim da sam ga uvredila, Edvarde.
"Znaš da mi može postati najgori neprijatelj."
"Edvard me uverava da ti neće smetati da ti direktno pišem.
"Uputila si mi izazov, a ja ću učiniti sve da ti udovoljim.
"Nadam se da ćeš pronaći više osećanja u ovoj pesmi.
"Dugim, belim putem smo šetali zajedno.
"Dolje između sivih brda i vresova.
"Izgledala si sva rumena i nežna, baš kao konopljarka.
"Tvoj raspletena kosa zasenjivala je sunčeve zrake.
"A ceo april blistao u tvojim čima."
Sledeća stanica - Oksford!
Ah, poznati kamen boje meda, da.
Jako je lepa. Da, kvadratnog je oblika, draga.
Ništa slično od onoga što imamo u Bakstonu.
Različite nijanse zajedno.
To bi mogao da bude Broad Strit tamo.
To je dole.
Pazi se. Bicikli jure na sve strane.
Vera, draga, ovamo. Dolazi konj.
Sve izgleda tako tajnovito, zar ne? Ovamo draga.
Šta? -Dođi.
Znam da ćeš ostati samo dve noći, ali Oksford može biti hladan.
Ponela sam ti dodatnu spavaćicu, za svaki slučaj.
Teto, molim te.
Obećala sam tvojoj majci da ću te držati na oku.
Brine se.
Noćne čarape. To je moja konačna reč.
Izvinite, jeste li se izgubili?
Ovde sam zbog ispita.
O.
Portir je tamo. On će vas usmeriti.
Hvala vam. -Ja sam Verina teta Bel.
Biću blizu nje.
Hoćemo li da održimo prijemni ispit ili bal za debitantkinje?
Strah me hvata od eseja na latinskom.
Moj nastavnik je uveren da će biti Vergilije. Nadam se da je u pravu.
Esej?
Možete početi.
Izvinite.
Izvinite, u vezi zadatka na latinskom... -Šta je bilo?
Nisam znala da se traži esej. -To je sasvim jasno bilo navedeno.
Mora da sam to propustila. Nisam imala nastavnika.
Sama sam se pripremala.
Izgleda da ćete se baviti pisanjem, gđice... -Britan.
Napisala sam ga na nemačkom. -Nemačkom?
Možda su tamo odakle dolazite nemački i latinski jednaki,
ali ne i ovde, plašim se.
Već ste me prosudili.
Mislite da sam neozbiljna. Provincijski snob, ali nisam.
Mislim da ste željni za isticanjem.
Jesam.
Želim vam lep dan, gđice Britan.
Naše sedeće okupljanje će biti u sredu.
Divno. Da vam kažem...
"Bilo je užasno, Edvarde.
"Svi moji snovi su se završili. Nikada neću pobeći iz Bakstona sada.
"A Roland mi nije odgovorio na poslednje pismo.
"Možda se predomislio.
"Bogu hvala da imam nekoga kome mogu verovati."
Više sreće sledeći put.
Vera, požuri, požuri!
Dobili smo stroga uputstva od Edvarda, ne smemo zakasniti na njegovu paradu.
Dušo, to je samo školski govor.
Nisam sigurna da će bilo koji od ovih biti dovoljno dobar.
Naravno da hoće.
Neće.
Odakle je pismo, draga?
Hajde, Vera ne možeš to skrivati od mene.
Sa Oksforda. -Oh.
Mislio sam da bi moglo biti od nekog dečka.
Nemoj da kažeš tati. -U redu.
Evo, ovaj. Savršeno.
Šta misliš, dragi? -Tata?
Šta?
O.
Da, savršen je.
Je li to pravi odgovor?
UBIJEN NADVOJVODA AUSTRIJA U NEMIRIMA
Još jedna godina, još jedan školski govor.
I pošto ćemo poslati naše ponosne pitomce na pozornicu života,
kažemo im, kao i uvek:
Budite jaki, budite verni, budite hrabri...
Verni sebi, rođacima i prijateljima,
ali iznad svega, verni svojoj domovini.
Uvek spremni da služite na slavu carstva.
Otići ćete u svetu sa bogatim vrednostima iz škole Upingem.
Koristite te vrednosti kako bi dali svoj doprinos našem narodu.
Mnogi od vas će otići na univerzitet.
Vaši učitelji i ja se radujemo da vidimo da će te se i tamo isticati
i očekujemo od vas da podupirete standarde...
Moji rezultati sa Oksforda.
Hajde.
Niko nam neće smetati ovde.
Znam šta piše.
Da ga ja otvorim?
Primljena si.
Dođi ovamo!
Ali kaže da je potrebno da radiš na svom latinskom.
Bilo bi bolje da kažeš Rolandu.
Misliš?
Hajde.
Majko, oče, ovo je Edvardova sestra, Vera.
Pa, kako si? -Drago mi je.
Nisam znala da Edvard ima sestru. Drago mi je, dušo.
Yadovoljstvo mi je. -Izgledaš srećno zbog nečega.
Upravo sam saznala. Primljena sam na Somervilu.
Čestitamo.
Sada je odjednom postala jako intrigantna mlada dama.
Zar ne misliš tako, Rolande?
Izvinite, moram reći roditeljima. -Da.
-Izvinite.
Vera, čekaj.
Možemo li da razgovaramo nasamo?
Molim te.
To je kao dobra vest o Oksfordu. -Ne moraš to da pričaš.
Ne, znam, ali Somervil je jako...
Vidi, ako želiš prijateljstvo, ja se slažem s tim.
Više volim kad je sve čisto, to je sve. -Ne, bio sam jako zauzet.
Ispiti i kraj škole je dugotrajan posao, kako se ispostavilo.
Tvoja majka nije ni znala da postojim.
Sad, to... to je samozaštita.
Nosim ga sa sobom. -Pa, zašto mi nisi odgovorio?
Malo sam nervozan, možda.
Nisam dobar sa rečima.
Za nekoga ko želi da bude pisac...
Kad odemo na Oksford, hoćemo li moći da se viđamo svaki dan?
Biću usredsređena na svoj posao. -Ali sigurno će ti trebati i svež vazduh.
I pratilja.
Kučence, ponizan rob.
Vera, hajde da se dogovorimo nešto.
Nema više straha.
Vera!
Šta se to događa?
To ne treba tako da se radi.
Želeo bih dopuštenje da ponovo vidim Veru, gđo Britan.
Uz punu pratnju, naravno.
Videćemo.
G. Lejton.
Usporite, vas dvoje!
Izvinite.
Mislim da smo je izgubili.
Bili smo jako loši, znaš.
Podneće strašan izveštaj. -Majka se neće iznenaditi.
Misli da ima jako čudnu kćer. -Ne čudnu, samo zanimljivu.
Nikad nisam znala gde se uklapam.
Da li za to treba da postoji mesto?
Pa, ne znam šta da kažem za vas!
Ne, stvarno, ne znam!
Bole me noge, bolje da završimo za danas.
Ah, novine.
Odbrojavanje do rata.
Hvala vam, gđo. Dobro jutro, gdine. -Dobar dan.
RATNI ULTIMATUM
Moji momci će biti prvi koji će se prijaviti, a to će biti dug red.
Da?
Treba mi tvoja pomoć.
Reci.
Razgovarao sam sa ocem o prijavi.
Već?
Za to su nas obučavali. Ja sam oficir pitomac.
Otac se po običaju umirivao.
Rekao je da će radije staviti pištolj na glavu nego da me pusti.
Sve se to događa tako brzo.
Tamo su momci iz grada koji su se već prijavili.
Kako bi to izgledalo da nisam među njima?
Razgovaraću s njim.
Mirno.
Obećavam.
Zašto si tako vesela? -Nisam.
Ne mislim da će Roland ići.
Nemoj da izgubiš glavu zbog njega. -Zašto ne?
Ne, ne, ne, ne, ne!
Ne, rekao sam ne.
Sve novine govore da će biti kratak i brz.
Pa, ja znam malo više o ratovima od tebe, mlada damo
i uveravam te, nikada nisu kratki, i nikada nisu brzi.
Ako verujemo da će od samog početka
to biti ispunjenje proročanstva, zar ne?
Možda čak neće videti ni borbu.
Njemu je samo 18 godina.
Što će reći kad se svi oko njega prijave, a on ne?
Dopusti mu da postane muškarac.
Neće ti oprostiti ako mu ne dopustiš.
"Dragi Rolande. Sada je naš narod u ratu.
"Teško mi je da budem oduševljena Oksfordom.
"Uhvatiću voz u 02:20 u četvrtak. Putovaću sama.
"Možeš li da me sačekaš u Lesteru?"
Gde ti je prtljag?
Sedi. Moram nešto da ti kažem.
Šta je?
Neću doći na Oksford, Vera.
Prijavio si se.
Dužnost u Fort Norfolksu, Pridružiću im se sutra.
Sutra?
Kako?
Edvard još uvek čeka. I svi ostali.
Moj ujak Teo je vojnik.
Povukao neke veze.
Je li te naterao na to? -Ne, ja sam ga pitao.
Vera, moram ići.
Koliko će generacija dobiti priliku da bude uključeni u nešto ovakvo?
Ne mogu dopustiti drugima da obavljaju moju dužnost za mene.
Biću u Norviču. To nije ni aktivna služba.
Zar ne želiš to?
Biće višemesečna obuka.
U nekom trenutku, sve je moglo biti gotovo.
Ja i Ted ćemo doći na Oksford kod tebe do Nove godine.
Zar nije čudno...
Idem na Oksford bez Edvarda i tebe?
Ah, gđice Britan. Iznenađena sam što ste ovde, bez sumnje.
S obzirom da nisam imala pripremnu nastavu. -Da, i kako se pokazalo.
Srećom takođe ste pokazali jedinstveni intelekt.
A da li možete podneti bilo kakvu disciplinu je druga stvar.
"Oksford je sve o čemu smo sanjali i više.
"Kad bi samo bio ovde da to podeliš sa mnom, Rolande.
"Želim da te zamolim da napustiš vojsku.
"Ali ne mogu to učiniti. Neću.
"Viktor je bio odbijen zbog slabog vida.
"Ali Edvard će se uskoro pridružiti Šervud Foresteru.
"Moje srce jedva čeka da ga vidi.
"Moj mali brat, odjednom je odrastao."
Pogledaj se, Vera. Student Oskforda. -Kako si?
Jako dobro.
"Barem me teši to što znam da ste svi sigurno na engleskom tlu."
"Polazim za Francusku u četvrtak. Čering Kros, u 1:30.
"Molim te, potvrdi da li možeš da dođeš, Roland."
Ne možemo dopustiti studentima da se skitaju po Londonu.
Neću da se skitam.
Moramo raditi dvostruko više od muškraca, gđice Britan.
Moramo biti dvostruko bolje.
Inače koja je svrha što smo se borile se sve ove godine
da dokažemo da smo dostojne diplome?
Želim da se pozdravim sa nekim ko odlazi na front.
Možda i vi imate nekog tamo.
Brata.
Uh, ni ovde ne mogu najbolje pokazati svoje sposobnosti. Čarape.
Ali i mi smo u ratu, zar ne?
Muškarci odlaze da se bore, a mi ostajemo ovde i pletemo.
Vratićete se istog dana? -Da.
I, naravno, imaćete pratilju?
Da.
Hvala.
Koliko vremena imamo? -Oko sat vremena.
Rekao si mi da još nećeš ići u Francusku.
Tražio sam premeštaj.
Toliko si željan da se suočiš sa smrću, zar ne?
Nisam. -Da, jesi.
Sigurno jesi. -Vera, molim te.
Ti si bolestan. Imaš groznicu.
Ne mogu čak ni da se ljutim na tebe.
Zar ne izgleda zgodan u toj uniformi?
Uzmi ovo, dušo. Odmah će ti odneti groznicu.
Hvala.
O ne, ne ne. Ne mrdaj. Ja ću ti doneti.
Izvini.
Nisam htela da budem gruba.
Izneverio sam te. -Nisi.
Sada ovde, imam osećaj kao da je tamo prah i pepeo.
Hoćeš šećer, dušo?
Grip hara među vojnicima.
Čitala sam o tome u novinama.
Zovu ga španski grip.
Izgleda da uzrokuje vrlo visoku temperaturu,
a zatim ubrzo nakon toga nesvesticu i onda odjednom...
Polazak!
Oh, izvinite. Ovaj je zauzet.
Vratiću se.
Zar već?
Rolande! -Vera!
Rolande?
Vera!
Piši mi. -Hoću.
Piši mi. -Pisaću ti.
Volim te.
Vera!
Viktore?
Roland me je zamolio da dođem. Mislio je da će ti trebati prijatelj.
Hvala. -Hajde da sednemo.
Kako si? -U neredu.
Ne mogu ostati ovde.
Ne sada.
Moram nešto učiniti. -Šta?
Ne znam.
Bolnička služba?
Postoji poziv za dobrovoljce.
Vidi, Roland neće umreti mlad.
Rođen je da ostavi trag u svetu.
Misliš? -Uveren sam u to.
Hvala ti što si ovde.
Žao mi je što sam te povredila. -Nemoj, molim te.
U redu je. Ne, nema potrebe... -Ne, osećam se kao...
U stvari, upoznao sam jednu devojku.
To je divno.
Tako sam srećna zbog tebe. Kako se zove?
Moli.
Živahna je.
Ovde je sa tobom i ti sa njom.
Srećnija je od mene.
Gđice, telegram za gđicu Lorimer. Somervil koledž.
Hvala vam, gđice.
Najnovije vesti sa fronta!
Hvala vam, gđice. Najnovije vesti sa fronta!
POGINULI U BICI
Medicinska služba? Zašto?
Trebaju im dobrovoljci.
A siguran sam da ima dosta željnih mladih žena tamo negde
koji nemaju obećavajuće karijere na Oksfordu.
Moram nešto da uradim.
Ne mogu ostati ovde zakopana u knjigama sada.
Vi ne znate kako ste dogurali dovde, gđice Britan.
Vaše mišljenje je upravo to, mišljenje, i trebali bi da se prisetite toga.
Izvinite, nisam mislila...
Ovoj krizi trebaju ljudi koji mogu ostati u pozadini i razmišljti.
Kako možete odustati od ove zlatne prilike
za koju ste se toliko mučili?
Znači, to je vaša konačna odluka?
Da, jeste.
Znam s kakvim ste vizijama došle ovde,
i srećna sam što ste došle na naša vrata.
Ali tu ih morate i ostaviti.
Vi niste anđeli milosrđa koji su sišli da bi brisali čela zahvalnih ljudi.
Vi ste radnice i radićete sve što se traži
bez obzira na to koliko je prljav ili dosadan.
Jesam li jasna? -Da, sestro.
Ruke.
Bahatost i gracioznost se neće tolerisati.
Pogotovo kod od onih koje su došle iz kule od slonovače.
Ako ste sumnjičave u vezi ovoga, vrata su tamo. Možete otići.
Vaši dužnosti počinju u 7:00...
Ko je sterilizovao instrumente?
Ja, sestro. -I rekli biste da ste to dobro uradili?
Mislim da jesam.
Mislite? Stvarno?
Šta je ovo?
Zaboravila sam. -Zaboravili?
A što ako ih neko upotrebi ne znajući za to?
Izvinite. -Ljudski životi mogu biti ugroženi zbog toga.
A ja sam mislila da ste pametni.
"Sestre ovde znaju da sam došla sa Oksforda, Rolande.
"I odlučne da me slome.
"Ali ne znaju da što me više pritiskaju, ja sam sve zahvalnija.
"Čine sve kako bih prestala da satima razmišljam o tebi."
"Jedan od mojih ljudi je upravo poginuo. Prvi.
"Uzeo sam stvari iz njegovih džepova
"i vezao ih maramicu kako bi ih poslao natrag negde. Nekome,
"ko će videti u njima samo pocepano pismo,
"olovku i komad školjke."
"Molim te, nemoj kriti ništa od mene, Rolande,
"misleći da ćeš me poštedeti.
"Nikada se neću plašiti da se suočim sa stvarnošću."
"Razmišljanje o tome me mnogo više plaši."
Sklonost ga je dovela u ovo stanje. -Videćemo još mnogo ovakvih.
Ako si toliko željna, Britan, ti ga operi.
Vera.
Šta si rekao?
Sestro.
Evo je.
Izgledaš iscrpljeno, Šta ti to tamo rade?
U redu sam.
Vera, Džefri Turlou, prijatelj iz bataljona.
Ti ne ideš za Francusku?
Ne još.
Izvini. Oprosti mi.
Ne, ne, ne. Ja sam oslobođen.
Miroljubivi vojnik? -Ili kukavica, možda.
Gluposti.
Džefri se školovao za sveštenika. To iziskuje hrabrost.
Spasio me rat. Zamisli to.
Pa, hoćemo li krenuti? -Gde?
Nije ti pisao?
Roland je na odsustvu.
Ne, on...
juče je ušao na vrata i spavao 20 sati.
Teško da je i reč izgovorio.
Dakle, on je...
Tamo dole, pored mora.
Izvinite. Mislim da ću otići da ga vidim.
Pustimo ih na trenutak, važi?
Rolande?
Moram da se vratim za tri dana.
Oh, pogledaj samo taj prizor.
Vidi, vidi, oficir se vratio.
Vik! Zdravo. Drago mi je što te vidim. -Rolande.
Drago mi je što te vidim. -Dobar dan.
Drago mi je što te vidim. -Rolande, Džefri Turlou.
Drago mi je. -Zadovoljstvo mi je.
Odličan pogodak.
Najgore je kada moraš da izađeš i popraviš žicu.
Staviš pastu za cipele na lice i puziš na stomaku kroz blato i kišu.
Izašao sam jedne noći sa oficirom po imenu Harison.
Prišli smo toliko blizu Nemcima,
da smo mogli da ih čujemo kako šapuću u rovu.
Jesi li se uplašio? -Nisam razmišljao o tome, stvarno.
Dobar je čovek taj Harison. Pozvao sam ga da ostane,
ali on nije bio zainteresovan da ode kući. Kaže da to omekša čoveka.
Bog ne dopušta da bilo ko od vas omekša.
Kada bih samo mogao da dođem tamo...
Mislim da ne bih hteo da se vratim.
Ne znaš ti ništa o tome.
Hajdemo na čaj.
To je bilo neophodno.
Onda razgovaraj sa mnom. Kako mogu u suprotnom razumeti?
Možda i ne možeš.
Poslala sam ti neke pesme pre nekog vremena. Ne znam da li si ih dobio.
Mislim da nisam.
Jesi li ti napisao neku?
Pesme?
O, za Boga miloga.
Rolande?
Rolande!
Izvini, ja sam...
Izvini.
Rolande!
Rolande, ovamo. Pogledaj me.
Pogledaj me.
-Tu sam. To...
Ovo je stvarno.
Oseti.
To...
To je deo tebe...
Nemoj ga uništiti.
Možda ga već odavno nema.
Ne.
Nije tačno.
Obećavam.
Harisonov brat se vratio sa odsustva kako bi se verio sa svojom izabranicom.
Na samo deset minuta promuljio je glavu preko ograde
i razneli su mu mozak.
Bio sam pored njega kad se to dogodilo.
Odsustvo te omekša.
Ne moramo da se venčamo.
Ili verimo.
Možda bi trebalo.
To niko od nas ne želi.
Zamisli to.
Ti u beloj haljini.
Sunčan dan, stara crkva.
Svi koje volimo.
Šampanjac. -Torta.
Ima li šta bolje od torte?
Udaj se za mene, Vera. Sledeći put kad dođem.
U redu.
Da.
Baš si zgodan. -Hvala, majko.
Srećno, -Zbogom, Džefri.
Bićeš na sigurnom.
Biću, ne brini. Čuvaj se.
Zbogom. -Vidimo se uskoro.
O, Džefri, dragi dečače, čuvaj se.
Hoću. -Oh, skoro da sam zaboravio.
Moja muzika. Pričuvaj mi je.
Oče. -Sine, srećno.
Voz polazi! Uđite!
Čuvajte se. -Srećno, Edvarde.
Pisaćeš, dušo, zar ne?
Naravno.
Vera.
Možete li da odeš i kažeš ocu da požuri?
Tata.
Tata?
Pomerite se! Pomerite se!
200 dodatnih postelja do ručka. Požurite, odmah!
"Dobra vest. Odobrili su mi odsustvo za Božič.
"Doći ću kući kako i se uzeli.
"A imam i iznenađenje. Nešto što mislim da će te usrećiti.
"Videćeš kad se sretnemo.
"Premešten sam u komandu, tri milje iza linije.
"Tu ću biti do odsustva. Na sigurnom sam, Vera."
Siguran.
Dušo.
Kako izgledam? -Pozitivno svadbeno.
Baš je šteta što Edvard nije mogao da dobije odsustvo da bude kum.
Evo je.
Prelepo izgledaš.
Pola sata do polaska.
Srešćemo se sa g. i gđom Lejton u crkvi.
Dugo su putovali. Biće umorni.
Gđica Vera Britan? -Da.
Telefonski poziv za vas, gđice.
Mora da je on.
Nadam se da neće kasniti.
Ovde, gđice.
Rolande?
Halo?
Vera, Roland...
Roland je poginuo.
Roland je poginuo, Vera.
Ovo je...
od oficira iz njegove čete.
"Umro od rana na odeljenju za trijažu Louvenkourt."
Što je radio na frontu? -Zar nije trebao da bude iza linije?
Iznenada je poslat tamo, očigledno zbog velikog pritiska.
O tome nije bilo ništa u novinama.
Bio je napolje da popravi žicu.
"Pogodio ga je snajperista u 02:00.
"Dok je hrabro izvršavao dužnosti.
"Odnešen direktno u Louvenkourt.
"Umro kasno popodne.
"Plemenitom i bezbolnom smrću."
To je puno vremena nakon što je upucan.
Šta se dogodilo?
Bezbolna.
Pretpostavljam da taj čovek zna.
Voleo je ovaj komad.
Zašto nije bilo nikakve poruke za nas?
"Nemam daljnjih informacija o smrti poručnika Lejtona.
"Ne mogu vam pomoći."
Izvinite. Gde mogu pronaći Džodža Katlina?
On je tamo dole. -Hvala.
Izvinite. Ja sam Vera Britan, verenica Rolanda Lejtona.
Oficir ne prima posetioce danas.
Pisao sam vam, gđice Britan. -Da, i hvala vam za to.
Izvinite što vam dosađujem. -Stvarno nemam šta više da dodam.
Ali videli ste Rolanda na odeljenju tog dana?
Utešite se time da je brzo i bezbolno umro.
Svi govore to, ali on je živeo satima nakon što je upucan.
Žao mi je zbog vašeg gubitka.
Razumem. Plašite se da ću napraviti scenu.
Zašto ste uopšte prenosili obaveštenje o nekom užasnom kraju
porodici koju nikada niste sreli? Želim znati istinu.
To je jedno što mogu učiniti za njega.
Hoćete li, sestro?
Bila je to nejasna rana, nisko u stomaku.
Operisali su ga. Učinili su sve što su mogli.
Bio sam u krevetu pored njega. Nije imao šanse.
Je li rekao nešto? Neku poruku?
Bol je bio prevelik, gđice Britan. Od njega ništa nije mogao.
Razumem. Da.
To sve objašnjava.
Je li...
mnogo patio?
Čekali su zalihe morfijuma. -Je li stigao?
Dobio je dozu blizu kraja.
Je li...
rekao nešto?
Molim vas.
Rekao je:"Ležeći na ovom brdu šest dana postao sam jak."
Žao mi je. Ništa od toga nema smisla.
Vrlo ste ljubazni.
Neću to zaboraviti.
"Dragi Viktore. Sastala sam se sa odgovornim oficirom. On..."
"On je potvrdio ono što nam je Rolandov kolega rekao.
"Bila je to bezbolna i plemenita smrt.
"Molim te, uteši se time kada kreneš za Francusku."
Rolandove stvari su nam poslali natrag.
Zašto su nam poslali to?
Izbaci to!
Čekajte!
"Ljubičice iz Plag Strit Vuda, slatke, šaljem ti preko mora.
"Čudne su jer bi trebale da su plave, plave kada je njegova natopljena krv bila crvena.
"Jer su rasle oko njegove glave, čudno je jer bi trebalo da su plave.
"Ljubičice iz Plug Strit Vuda, podsećaju me šta mi znače.
"Život i nadu i ljubav i tebe.
"A ti ih nisi videla kako rastu, gde mu je unakaženo telo ležalo.
"Skrivanje užasa od dana, najslađa, i to je bolje."
"Prekomorske ljubičice, tvojoj dragoj, daleko zaboravljenoj zemlji.
"Poslaću ti ih u sećanje, znajući da ćeš razumeti."
"Moramo verovati, draga sestro,
"da je njegov život nije nepotrebno izgubljen.
"da su žice koje je popravljao te noći trebao da popravlja neko drugi.
"A kako je tipično za Rolanda da bude prvi dobrovoljac za to."
Sestro Britan!
Neko vas traži.
Ko je tamo?
Ko je to? -Viktore.
Vera. -Nisam znala.
Kakav škripac, zar ne?
Ovaj pokrivač me izluđuje. Sve me svrbi od njega.
Pobrinuću se za to.
Da li Moli zna?
Hoćeš li da je pronađem?
Ne postoji Moli, Vera.
Nikada je nije bilo.
Ne mogu tražiti od tebe da me žališ.
Posetio me jedan oficir koji je izgubio oba oka na početku rata.
Naučiće me Brajlovo pismo. -To je Viktor kojeg poznajem.
Uvek optimista. -Da.
Nadahnute priče za proklete.
A ti? Još uvek pišeš? -Pišem.
To pripada prošlosti.
Razmišljala sam i...
Želim da se brinem o tebi.
Mi sada pripadamo jedno drugom.
Zar ne?
Biće ti potreban neko, a ja...
Pa, Rolandu bi se to svidelo.
Jadna Vera.
Da li me to prosiš sada?
Da.
Onda te moram odbiti.
Traže te, Britan.
Zvao nas je pre otprilike sat vremena.
Rekao je da mu bruji u glavi.
Bilo je jako brzo i iznenada.
Žao mi je.
Viktore...
"Tako mi je drago da si bila blizu njega do samog kraja.
"Delimo sećanje na njih obojicu, draga Vera.
"To je vrednije od bilo čega na svetu,
"a to sećanje nikad ne prolazi.
"I znaš da te volim,
"da ću učiniti sve na svetu što je u mojoj moći za šta me zamoliš,
"i da sam tvoj sluga kao i tvoj brat."
Odlučila sam.
Francuska?
Ali... to je na frontu.
To je tako opasno.
Biću iza linije.
Biću što je moguće bliže Edvardu. Moram biti tamo.
Pa, pripremiću ti neke stvari...
Pretpostavljam da ih možeš poneti u Francusku.
To je poslednja tegla.
I...
Oh, krema.
Da ti ne ispucaju ruke.
I ne zaboravi na tvoje slabe zglobove.
Zašto li sam oduvek bio razočaran što nisi bila dečak?
ETAPL, FRANCUSKA, AVGUST 1917
Izvinite.
Treba da se javim u odsek C.
Koliba 327. Tamo je sestra Milroj.
Srećno.
U kolibi je oko 30 ljudi.
Neki od njih su u apsolutnom neredu.
Trebali su da prođu kroz odeljenje za trijažu,
ali to ne obećava previše.
Tu smo.
Pravi džumbus.
Sve nam fali, uključujući i hirurge.
Morala sam ovom jadniku juče da isečem ruku.
Veliki posao.
Nije savršeno, ali, naravno, ovo je rat.
Oh, zar vam nisam rekla? Svi su Nemci.
Shvatila sam da je najbolje da im dam brojeve.
Prvi Nemac, drugi, treći, četvrti...
Da sam na vašem mestu držala bih ga na oku. Ostalo mu je još samo nekoliko sati.
Pa, to je to.
Najbolje vam je da odmah krenete.
A šta je sa britanskim kolibama?
Biće dovoljno vremena za promenu kasnije.
Stavi ga gde možeš. Nemamo mnogo kreveta.
Ah, gangrena.
Britan, daj neki antiseptik onom prljavom Nemcu.
"Evo me, dragi Edvarde, borim se da spasim nemačke vojnike
"protiv kojih na samo nekoliko milja dalje rizikuješ život i ubijaš ih.
"To te tera na čuđenje."
Britan, ovamo!
"Stvarno je tako."
"Čekaću te opet u nedelju.
"Biću ovde svake sedmice, sve dok ne budeš mogao da dođeš."
Britan. Nema nade. Zatvori zavesu.
U redu, stari moj, u redu.
Smiri se, stari moj.
Za njegovu dušu.
Kontroliši se. To je jedini način.
Duboko udahni. To je to.
Treba mi pomoć ovde.
Dobro sam. Hvala.
"Osećam se ogorčeno što su me prebacili daleko od tebe, drage sestro.
"Svi ovi meseci, a da nisam mogao da te vidim.
"Prošle nedelje smo prolazili pored Louvenkourta,
"a ja sam mogao da pobegnem i posetim Rolandov grob.
"Stajao sam pred njim i molio da bih mogao da živim dostojan njegovog prijateljstva.
"Ali ne osećam njegovu prisutnost tamo.
"Možda je tamo gde i pripada - pored tebe."
Sledi veliki napad.
Nemci su sve bliže.
Polako.
Sestro.
Da?
Hladno mi je. -Doneću ti pokrivač.
Evo.
Iperit.
Jedan od momaka je rekao da vas poznaje.
Verovatno je u delirijumu. Viđao sam to i pre.
Gde je?
Morali smo ga odnesemo iza.
Rekao je da se zove... Edvard, mislim.
Šta?
Edvarde?
Edvarde!
Ne!
Edvarde?
On je živ! Pomozite mi!
Unesite ga ovde!
Dođite... Podignite ga... Ne ruku, ne...
Tako.
Edvarde?
Rana je inficirana. Moramo je sterilisati.
Čekaj.
Edvarde.
Edvarde!
Edvard, Edvarde, vrati mi se.
Edvarde, Edvarde, ja sam Vera.
Sanjao sam anđela kako mi svira.
Bili smo na jezeru zajedno, svi mi.
Sećaš se? Bio je to dan kada je Viktor skočio u vodu.
Da.
Rekao sam mu da tamo ima pacova.
O, Bože!
Vratio si se sada.
Našla sam ovo u tvom džepu sinoć.
Od Džefrija.
Nisam ga pročitala.
Držao sam ga kod sebe.
Želeo sam da čujem njegov glas.
Ne. Ne pomeraj se.
"Vraćali smo se u baraku sinoć.
"Svi smo bili potpuno iscrpljeni."
"Bio je to užasan prizor,
"a ipak, dok sam gledao sve to,
"obuzeo me čudan osećaj.
"Izašlo je sunce i osvetlilo vodu u rupama,
"tako da su ličile na zlatne lokve.
"I osetio sam prisutnost tamo, veću od bilo čega.
"Kakav... mir, Edvarde.
"I pomislio sam na tebe, dragi prijatelju.
"I znao sam da ću te opet videti,
"bilo u ovom ili onom svetu."
Volela bih da ne moraš da ideš.
Ali drago mi je što idete za Italiju.
Tamo su borbe lakše.
Kada se sve završi, putovaćemo zajedno.
Na egzotična mestaa -Kao što je Italija.
Obećaj mi da ćeš se vratiti u Oksford, Vera.
Uradi ono što si oduvek želela.
Ne mogu to više ni da zamislim.
Idete li, gdine?
Učini to.
Samo ako i ti dođeš.
"Vera, odmah dođi kući.
"Majka je u krizi."
Obaveze kod kuće.
Oh! Vera, kakvo olakšanje.
Majko? -Dogodila se strašna stvar.
Kuvar nas je napustio, znaš.
A ti... Ne možeš dobiti ništa u radnjama.
Nema mesa, nema maslaca.
Nije bilo jaja.
Šta da pripremimo za Edvarda?
Mislila sam da je u pitanju nešto ozbiljno.
Mislila sam da bismo mogli da mu napravimo puslice.
Da, pa, ja... Bila sam nedeljama u krevetu.
I ništa nisam radila u kući.
Cela situacija je u stvari prilično zastrašujuća.
O, Vera, Drago mi je što te vidim.
Vreme je da pronađemo kuvara.
Tu su i kućni poslovi, ako vam ne smeta, i...
gomila veša za peglanje.
Moram da idem u 5:00. Imam ples.
Još uvek ga imaju, zar ne?
Prelepo je, draga.
Ja ću!
Gotovo je!
Primirje je potpisano!
O, gđice Britan!
Na kraju ste se vratili. -Jesam.
Onda, Čoser, ovaj semestar. Sigurno morate nešto da nadoknadite.
Zdravo, ja sam Vinifred Holtbi.
Upravo sam saznala da ćemo ovog semestra biti partneri.
Čula sam da želiš da budeš pisac. I ja isto.
Možemo raditi zajedno, ako ti odgovara.
Vidi, ja stvarno moram da radim.
O, naravno.
Vera? Zaboga. Jesi li dobro?
Može li neko da mi pomogne?
Hej. Dobro si. Dobro si.
Donela sam ti neke knjige.
Jeste li uspela da pročitaš zadnje?
Spasila sam bratu život tamo, znaš,
u Francuskoj.
Ali rat ga je ipak odneo.
Bila sam tamo poslednjih nekoliko meseci.
Bila sam dobrovoljac kod signalne stanice blizu Abevila.
Nisam znala.
Svi smo mi okruženi duhovima.
Sada moramo naučiti kako da živimo s njima.
Moraš početi od početka.
Ustani, obuci se, jedi.
Proleće je napolju i čeka.
Nedavno se nemački ministar inostranih poslova usudio da kaže
da smo svi mi odgovorni za rat...
i da treba zajednički da platimo cenu!
Zato mu kažemo: Ko ga je počeo?
Ne postoji ništa što kajzer može učiniti
kako bi nadoknadio muškarce i žene u ovoj zemlji,
ali Nemci ipak moraju da plate.
Filozofija oka za oko i zub za zub.
je opasna. Sve bi moglo da se ponovi.
Zar predlažete da im dopustimo da gaze po nama?
Pogledajte je u oči, gdine, i recite joj da treba da voli Nemce.
Ubili su mog najstarijeg sina.
I drugog, Harija.
A vi stojite ovde i branite ih.
Gđice Britan. -Oficiru.
Džordž, molim vas. Džordž Katlin.
Dama ima nešto da kaže.
Kažite.
Bila sam medicinska sestra na frontu.
Blaženi bili, gđice.
Ima li još nekoga ko bi želeo da podeli bilo šta što...
Ne, nisam završila.
Ja...
Jedno vreme sam radila u kolibi sa nemačkim vojnicima.
Ne baš kak treba, nadam se, gđice.
Sećam se jednog od njih kako je govorio.
Držala sam ga ruku dok je umirao.
Jaukao je za ženom koju je voleo.
Suočio se sa krajem svog života tražeći njeno oproštenje.
Izgubila sam brata u ratu, i svog verenika.
Ne mogu to razumeti,
osim kada sam držala za ruku tog Nemca
to su bile i njihove ruke.
Njihova bol je bila ista bol.
Njihova krv, ista krv.
Naša tuga je tuga stotina
i hiljada nemačkih žena i muškaraca.
Ne, ne slušajte je!
Sedi!
Ja...
Govorim onim koji su ostali!
Majke, sestre, žene, poslale smo naše muškarce u rat!
Borila sam se za to da otac pusti mog brata da ode.
Zato što smo mislile da je to bila ispravna, časna stvar.
Ali sve što mogu učiniti je da stanem ovde i pitam vas...
Da li je?
Da li je ispravna?
Mogu li pronaći hrabrosti
da prihvatim da postoji drugi način?
Možda njihove smrti nešto znače
samo ako smo složni i sada kažemo: "Ne!"
Ne ubijanju.
Ne ratu.
Ne beskrajnim osvetama. Ja kažem dosta više s tim.
Dosta više.
"Sunce sija na dugom belom putu koji vijuga niz brdo,
"bašunasti klematis pripijen oko tvog prozora,
"i dalje te čeka.
"Još jednom će senu u jezeru razbiti jamice tvojih stopala.
"A kad ševa zapeva na tvom drvetu,
"ne znajuči možeš sresti još jednog dragog stranca.
"Tako će biti bolje."
Hteli su da vas zaborave.
Hteli su da vas ja zaboravim.
Ali ne mogu.
Neću.
To vam obećavam sada.
Svima vama.
Vera Britan je napisala knjigu "Testament mladosti"
temeljenu na njenim iskustvima iz rata
Knjiga je postala najprodavanije delo i smatrana je glasom generacije
Vera se 1925. udala za Džordža Kaplina i rodila dvoje dece
Postala je uspešan pisac i jedan od vodećih zagovornika mira u 20. veku.
"Testament mladosti" ostaje jedna od najsnažnijih ratnih biografija ikada napisanih
U sećanje na Ronalda Lejtona, Viktora Ričardsona Džefrija Turloua, Edvarda Britana
Uredio: Botaničar Prevod: Kunshin