"Капани за глупаци?"
СПОНДЖБОБ: ГЪБА НА СУХО
Ето те, любима.
Казваш да взема книгата? С удоволствие ще го направя.
Най-сетне я взех. Вече си моя.
Добре, да го направим с голи ръце. Хайде, кльощо, не ме плашиш.
Имаш ли седмици? - Гледай си работата.
Само това ли можеш?
Някой доста е просрочил връщането на тази книга.
"Имало едно време, на дъното на морето,
малко градче на име Бикини Ботъм.
В това градче имало заведение, наречено "Хрупкавият рак".
Там всички се събирали, за да ядат ракбургери.
Всеки ресторант за мазнотии има главен готвач.
Готвачът в това заведение носел името Спонджбоб Квадратни гащи."
Кой живее в морски ананас? - Спонджбоб Квадратни гащи.
Кой е пухкав, жълт и порест. Спонджбоб Квадратни гащи.
Ако търсите морски небивалици... Спонджбоб е насреща.
Скочете и се метнете като риба. Спонджбоб Квадратни гащи.
Спрете!
Единственото нещо, по-лошо от говорещи птици...
... са пеещите птици! - Добре, обещавам да не пея.
Приеми го като съвет от нас - той наистина мрази пеещи птици.
Моля ви, г-н Пират, сър, продължете да четете...
Елате по-близо.
Започвай вече да четеш. - Не толкова близо!
Точно така.
Добре, да започваме.
"Спонджбоб обичал работата си като готвач повече от всичко.
Това определено значи много, тъй като той обичал всичко.
Обичал охлюва си, Гари.
Обичал най-добрия си приятел, Патрик.
Обичал да прави балончета и да лови медузи.
Той обичал да прави ракбургери за жителите на Бикини Ботъм,
а те обичали да ги ядат.
Сигурно се питате защо жителите обичали толкова тези мазни сандвичи?
Защо ги яли за закуска, обяд,
или дори вечеря, въпреки предупрежденията на лекаря.
До седмица е пътник. - О, Харолд...
Но това било тайна.
Никой не знаел какво правело тези бургери толкова вкусни.
Никой не се и интересувал. Освен Планктон.
Планктон държал ресторанта срещу "Хрупкавият рак",
но там не се хранел никой, защото храната била ужасна.
Нужен ли беше този коментар?
Планктон посветил живота си на това да открадне рецептата за ракбургери.
Спонджбоб, нека го обсъдим.
Но Спонджбоб винаги бил там, за да я защити.
Но в този ден...
... всичко щеше да бъде различно.
Добро утро, Спонджбоб. - Добро утро, Патрик.
Идваш за предиобеден ракбургер? - Днес ще взема два.
Един за мен и един за приятеля ми.
Познавам ли този приятел? - Познаваш ме, Спонджбоб.
Да ти е сладко, корем на Патрик.
Тринадесет, четиринадесет, петнадесет...
Г-н Рак, не очакваме ли сос тартар чак в четвъртък.
Сос тартар?
Право в целта!
Планктон! - Значи иска бой с храна.
Добре дошли в авиокомпания "Планктон".
Моля, затегнете коланите, защото наближаваме целта си.
Патрик, зареди картофите.
Мачканите или печените, сър? - Суровите, Патрик.
Да, сър. Картофите са заредени и готови за изстрелване.
Не се притеснявай, моя формула, в безопасност си в този сейф.
Огън!
Картофи?
Наближава! - Мисля, че ни остават няколко минути.
Почти ни стигна!
От небето валят пържени картофи.
Ще са ви нужни повече от картофи, за да свалите това бебче.
Или може би няма...
Патрик, той има танк!
Е, Рак, окраставичена ти е работата.
От небето валят краставички.
А освен това валят и...
... танкове. - Пак заповядай!
Във Финландия ли съм?
Заповеди, сър?
Два ракбургера с допълнително кетчуп и горчица. Задръжте майонезата.
Сбърках номера! Заповеди, сър?
Допълнително кетчуп и горчица. Задръжте майонезата.
Да, сър!
Допълнително кетчуп и горчица. - И задържам майонезата.
Сос в атака! - С удоволствие.
Извинете ме.
Ехо?
Явно не ми искате парите. - Пари?
Благодаря и заповядайте отново.
Не мога повече да задържам майонезата.
Майонеза? Ще ви трябва нещо повече от майонеза...
Сега пък какво?
Сега като се замисля аз всъщност не работя за г-н Рак.
Робот! Робот! Огромен робот!
Робот!
Г-н Рак, Планктон идва и има огромен робот.
Бързо, залости вратата. - Готово.
Една тайна формула за вкъщи, моля.
О, мидички... Свърши ми горивото.
Все още не съм свършил!
Имам нещо, което ще те накара да ми дадеш формулата.
Нещо, на което не можеш да устоиш.
Пари! - Да.
Това е невъзможно!
Миналата седмица беше пълно с пари.
След това си купих самолет и си сглобих танк...
Звучи ми сякаш си леко разорен.
Е, Рак, явно спечели.
Изхарчих всичките си пари в опити да те извадя от строя.
Остана ми само това пени.
Но какво мога да направя с една мижава монета?
Моето предложение е да ми я дадеш. - Ето, вземи я.
Взе ми всичко останало. Вземи и това.
Е, Планктон, както на всеки прегорял ракбургер,
така и твоето място е в боклука.
Това значи, че тайната формула е в безопасност, нали, г-н Рак?
Точно така, момче.
Забързай се, смотаняко.
Благодаря, че дойде. Приятен ден!
Седи и плаче вече от 20 минути.
Жалък е. Отивам да позлорадствам.
Циклоп до Лаптоп. Обади се, Лаптоп.
Осъзнаваш ли колко унизително е това обръщение за мен?
Правя два пъти по-бързи изчисления от лаптоп.
Няма значение. Запази мълчание.
Най-накрая!
Сложил си плоча, която да следи натиска ли, Рак?
Аматьор.
Перфектно!
Доста добре го докарах. Достатъчно, за да заблуди идиота Рак.
Леко, леко.
Планктон е разорен! - Виж какви ги върши г-н Рак.
Не съм го виждал да злорадства толкова много.
Планктон, мисля, че е време да спра със злорадстването.
Започнал си да се митиш от нещастие.
Бедният аз. Подсмърк. - Робот.
Планктон?
Това не е на добре.
Заключване на обекта.
Формулата ми!
Не, не, не!
Сепия, отвори! - Победен танц.
Дай ми това. - Спонджоб, присъедини се към мен.
Ще бъдем могъщи и богати, докато не те предам.
Присъедини се към мен! - Никога!
Ще си остана завинаги в отбора на г-н Рак.
Планктон!
Какво? Къде отиде?
Молекулярна деконструкция?
Доказах поне седем пъти, че това е невъзможно.
Я, чакай...
Май днес не изчистих тоалетната на Гари.
Къде ми е формулата, Планктон?
Нямам представа. Изчезна. - Защо да ти вярвам, лъжлив лъжливецо!
По принцип съм съгласен с вас, но този път Планктон казва истината.
Това е истината!
Г-н Рак, той е невинен.
Какво ще ми направиш? Ще ме полееш с олио?
Ще ми набучиш бамбук под ноктите? - Не. Чук, чук.
Шегички с "чук, чук"? Това мога да го правя цял ден.
Чук, чук. - Кой е там?
Дайми. - Дайми кои?
Дайми формулата обратно, Планктон.
Това е доста тъпо, но не чак толкова, че да ме мъчи.
Ще видим.
"Дайми формулата обратно?"
Сега го схванах.
Накарай го да спре, Рак. Накарай го да спре.
Г-н Рак? Спонджбоб, спри се!
Благодаря ти, Сепия.
Клиентите започнаха да се изнервят. Искат си парите обратно.
Искат си парите.
Искат си парите? - Искаме си парите!
Момче, влизай вътре и направи ракбургери за клиентите.
Добре, Планктон.
Спонджбоб, какво има, момче?
Свършили сме ракбургерите?
Как ще направим още ракбургери без тайната ни рецепта?
Не запомни ли вече формулата?
Както знаете, сър, според книгата за служителите, цитирам:
"Служителят няма право да запомня, записва или сънува рецептата."
Проклет да си, дребен шрифт!
Върнете ни парите! Върнете ни парите!
Спрете!
Не аз съм врагът тук. Планктон е вашият враг.
Е, последно - враг ли е, или просто глупак?
Е, все някой трябваше да го направи.
Но, г-н Рак... - Той ви отне това.
Ракбургер. - Усещам вкуса му в устата си.
Г-н Рак, Планктон не взе формулата. - Не сега, Спонджбоб.
Поръчах двоен ракбургер.
Помогнете ми да си върна формулата.
Ако го направите, ще ви дам по един безплатен ракбургер.
Не, чакайте! Ще ви дам повече от това - малка отстъпка.
Към "Боклучарника". - Но той не беше виновен.
Държах я в малките си ръчички, но изведнъж... Пуф.
Изчезна завинаги.
Замалко да получа уважението/страха на хората.
Кога ще спре тази вълна от разруха/унижение?
Планктон! - Не сега, скъпа.
Зает съм да нареждам/декларирам. Добре, какво има?
Исках да ти кажа, че наближава бясна тълпа, но тя вече пристигна.
Аз само работя тук.
Ще трябва да си поговорим.
Изглеждате ми много гладни. Някой да иска бургер?
Стига любезности, Планктон! Питам те за последно.
Къде ми е формулата?
Казах ти, Рак, не е в мен. - Грешен отговор.
Спрете! Г-н Рак, оставете на мен.
Какво става тук?
Отдръпнете се, г-н Рак. Положението ще стане напечено.
Да се надяваме. - Значи няма да говориш, а, Планктон?
Не ми се иска да правя това...
Планктон, приготви се да почувстваш болка.
Ще му вкара сапун в окото - колко сатанинско!
Не, спри!
Това не изглеждаше болезнено.
Г-н Рак, най-вероятно няма да ме разберете,
но някой ден ще си спомним за това и ще се посмеем.
Чакай малко... - Измъкват се!
Съжалявам, г-н Рак! - Значи ми забиваш нож в гърба.
През всичките тези години си работил за Планктон.
Той е бил негов съучастник. - Да, накратко казано.
Спрете този мехур!
Моля ви, кажете ми, че под мен има нещо меко.
Не. - Не.
Спонджбоб!
Ти ми беше като син на минимална заплата.
Очаквах, че Сепия ще ме предаде...
Какво? - Но Спонджбоб...
Той беше най-довереният ми служител, а е работил с врага ми.
Знаеш какво значи това, г-н Сепия.
Днес ще го пишем почивен ден? - Не!
Това е предвестник на ужаса, който предстои.
За вас. За мен. За цял Бикини Ботъм.
Ракбургерът ни свързваше.
Без него ще настъпи срив в обществения ред!
Ще настане война.
Очакват ни тъмни времена! Много тъмни времена!
Сериозно? Не преувеличаваш ли?
Добре дошъл в Апокалипсиса, г-н Сепия.
Дано обичаш да носиш кожа.
Предпочитам велур.
И така, Бикини Ботъм се превърна в апокалиптична яма на злото.
Край.
Този край е ужасен!
Много лошо. - Какво?
Спонджбоб е в беда, а историята просто свърши?
Потърсете терапевт. Страдам от мъчително безпокойство.
Няма начин това да е краят на историята.
Напротив. Нека ти покажа. Обърни се с гръб.
Добре.
Това ми трябва, за да летя, глупако!
"Кр
ай!"
Това не е краят! - Разбира се, че е.
Пусни книгата! - Не, ти я пусни.
Пусни я, тъпунгер.
Продължи да четеш, г-н Пират...
В противен случай...
Знам, че не бива да замърсявам, но този край беше чист боклук.
Боклук.
Добро утро, Сепия. Донеси ми обичайното.
С повече сирене. - В момента нямаме ракбургери.
Нямате ракбургери?
Не!
Виж в какво се превърна Бикини Ботъм.
Трябва да си върнем формулата.
Да си върнем тайната формула? Извини ме за един момент.
С тази формула ще мога да завладея света!
Нали знаеш, че те чувам? - Е, какво ще правим сега?
Сега ще работим в екип - отборна работа.
Какво е "отбарна" работа?
Не, Планктон, "отборна" работа. - "Отбарна работа?"
Отборна работа. - Отбирна работа.
Кажи "отбор". Като в спорта. - Отбор.
Сега кажи "работа". - Работа.
Събери ги и какво получаваш? - Отборна бомбардировка.
Задобряваш.
А сега новините на Бикини Ботъм.
Здравей, Патрик. - Ракбургер, ракбургер, ракбургер...
Ракбургер, ракбургер...
Ракбургер... Рак...
Да вървим, корем, денят ще бъде дълъг.
Прекъсваме програмата за важни новини.
С вас е Пърч Пъркинг. Предаваме на живо от центъра на Бикини Ботъм.
Тук е настъпил пълен хаос, заради изчезването на ракбургерите.
Всички се чудим каква всъщност е тайната съставка на ракбургерите?
Любов! Тайната съставка е любов!
Няма ракбургери? Ако знаех, щях да дъвча по-бавно.
Какво, в името на царевицата, е това?
Хайде, Планктон, лесно е.
Аз ще помагам на теб, ти на мен и когато постигнем целта си
ще си съберем ръцете една върху друга. - Не, звучи идиотско.
Освен това сме само двама. Не можем да се справим с тази гневна тълпа.
Ще ни трябват още няколко човека.
Точно това си мисля и аз. - Какво правиш?
Имам... нужда... от... ракбургер.
Патрик, какво правиш? - Ракбургер!
Варварствам. - Това не е ли твоята къща?
Какви са всички тези въпроси? Кои сте вие?
Аз съм, Спонджбоб, най-добрият ти приятел.
Така ли? Ако ти си Спонджоб, кажи ми каква е тайната парола?
Правилно! Наистина си ти. Спонджбоб!
Спонджбоб. - Патрик!
Спонджбоб. Но защо не си в "Хрупкавият рак"?
Де да бях, но откраднаха формулата. - Г-н Рак каза, че вие сте я взели.
Не е така. Тя просто изчезна.
Събираме отбор, за да я намерим. - Отбор? Избери ме. Избери ме.
Добре, Патрик, в отбора си. - Не знам, Спонджбоб.
С какво ще допринесе този клаун към отбара ни.
Ще допринесе с лоялност. Лоялност, нали така, Патрик?
Да, да, лоялност. Хванах Спонджбоб.
Тук е.
Да го хванем.
Хайде, Спонджбоб. Да се омитаме.
Патрик!
Патрик, защо го правиш? - Защото се нуждая от ракбургери.
Побързайте! Гладен съм.
Насам.
Хора, още ли съм в отбора?
Ти пък какво си ме зяпнал?
Санди!
Санди?
Санди, тук ли си?
Планктон, къде ли е Санди?
Какви са всички тези неща?
Санди?
Не пипай това!
Санди, добре ли си? - Дали съм добре?
Гледката навън добре ли ти изглежда?
Опитвам се да разбера какво се случи с обществото.
Ако скоро не поправим нещата, няма да остане нищо за поправяне.
Санди... Липсата на ракбургери я е подлудила.
Мисля, че открих причината.
Виж.
Когато небесата ми го изпратиха знаех, че означава само едно нещо.
Какво по-точно значи?
Значи, че краят е дошъл!
Сандвичовите богове са ни бесни.
Сандвичови богове? - Само да знаех как да ги умилостивя.
Да имаш други приятели, освен тези откачалки?
Имам един приятел, който ми е верен до гроб.
Гари, прибрах се.
Герчо Мечо?
Гари? Гари?
Отврат! - Това значи, че Гари е наблизо.
Гари, прибрах се.
Гари, трябва ни помощта ти, за да си върнем
тайната формула и да спасим Бикини Ботъм.
Как така няма да ни помогнеш?
Какво искаш да кажеш с това, че си крал на охлювите?
Млади момко, идвай веднага, за да си в отбора ни!
Как така "хванете ги"?
Защо бягаш? - Бяха по петите ни.
Вярно, нали са охлюви. - Е, дотук с твоя отбар.
Събирането на отбор е по-трудно, отколкото предполагах.
Натам!
Май е най-добре да се покрием, докато нещата тук се успокоят.
Всичко, което обичахме, беше унищожено.
Явно ще се наложи да сменим името от Бикини Ботъм на Боклучини Ботъм.
Нали така, Спонджбоб? - Това беше грубо, Планктон.
Да, май е твърде скоро.
Сякаш наистина дойде края.
Не се притеснявай, Спонджбоб, ще намерим тайната формула.
След това всичко ще си е както преди и всички ще са щастливи.
Сега е време да поспим.
Прав си.
Ето, за да се чувстваш по-удобно.
Планктон, мисля, че знаеш повече
за отборната работа, отколкото си признаваш.
Лека нощ, Спонджбоб. - Лека нощ, Планктон.
Със сигурност ще ми олекне.
Точно така, Спонджбоб, заспивай. Зная, че тайната формула е някъде тук.
Е, дано не е напразно.
Какво е това място?
Борба с топинг. Напръска ме целия.
Тук е толкова сладко. Окото ми го заболява зъб.
Здравей, Планктон. Ела да поиграеш с нас.
Побързай, преди да сме се разтопили.
Толкова много сладост. Мисля, че ще повърна.
Тате!
Планктон? Планктон!
Имах много луд сън, в който участваше и ти.
Сигурен съм, че не е бил нищо необичайно.
Заспивай. - Да не би да си ми влизал в мозъка?
Не, говориш глупости.
Тогава защо имаш захарен памук по антените.
Защото, защото...
Добре де, хубаво, бях ти в мозъка.
Какво правеше там? - Какво си мислиш, че правех?
Опитвах се да намеря тайната формула. - Какво?
Не се прави на невинен. Много добре знаеше какво съм наумил.
Затова се престори, че не знаеш формулата.
Не съм се престорил. Нима си мислиш, че те лъжа?
Не го приемай толкова навътре. Според мен всички лъжат.
Това е ужасен начин на живот. - Все тая.
Ако ще сме в един отбор... - Може би не искам да съм в твоя отбар.
Но, Планктон, всичко е по-хубаво, когато си част от отбор.
Няма да запееш, нали?
Отборна работа! - О, божке.
Можем да постигнем всичко с отборна работа. Нали, приятелю?
Без отборна работа. Тя пречи на моята злобарна работа.
Не го ли разбра?
Ключът е да работим заедно.
Когато сме аз и ти, винаги ще пеем победно.
Справям се отлично сам. - Самотата не е за ничия душа балсам.
Сам ще свърша работата най-добре...
Ако ти потрябва нещо от горните редове?
Преследва ме тълпа полудяла.
Затова ти е нужен приятел щит да ти издяла.
Аз ще съм чука, ти ще си пирона.
Аз ще съм гредата, ти ще си платната. Аз ще съм цветето, ти ще си аромата.
Боже, така ми се иска да загубя чувствителност в снагата.
Хайде. Аз ще помагам на теб, а ти на мен.
Ще сме в хармония с теб всеки ден.
Ще постигнем всичко, за което мечтаем.
Защото нищо не е невъзможно, когато в отбор играем.
Добре, вече можеш да ме пуснеш.
Е... Тази минута от живота ми никога няма да ми се върне.
Не и без машина на времето. - Задръж тази мисъл.
Сега върни малко назад.
Забави. - Не и без машина на времето.
Да.
Спонджбоб, ти си гений. - Така ли?
С машина на времето ще се върнем в момента, когато формулата се изпари.
Преди обществото да пропадне. Времето, в което не ни преследваха.
Звучи добре, но как ще построим машина на времето?
Ще ни трябва мощен компютър, който да може да прави изчисления.
Откъде ще намерим такъв компютър?
Ето я... Компютърната ми съпруга.
Вързали са я в задната стаичка.
Досега не бях виждал толкова хора тук.
Всъщност винаги е празно. - Нужен ли беше този коментар?
Храната била ужасна. - Сериозно ли?
Как ще се промъкнем покрай стражите?
Виж ти, какво имаме тук.
Да побързаме. Тези момчета доста мразят гуми.
Вратата е заключена. Няма как да влезем.
Чакай малко, този прозорец е отворен.
Планктон, време е за отборна работа. Повдигни ме.
Добре, но изчакай...
Още малко, Планктон.
Планктон?
Защо ти не ме повдигнеш?
Добра мисъл.
Побързай, Спонджбоб.
Вътре сме.
Там има страж.
Да вземем ключа от врата му.
Ще трябва да сме много тихи. Трябва да ходим на пръсти.
Спри да свириш на това малко пияно!
Ще ни хванат заради теб. - Съжалявам.
Пресегни се и го вземи.
Кой е там?
Спри! Издърпай го през главата му.
Спри, спри!
Нека аз пробвам.
Помощ.
Какво?
Не! Планктон, помощ!
Аз ще го залюлея, ти му разкажи приказка.
Имало едно време дебел розов идиот, който заспал. Край!
Добър опит, но ще е нужно повече от една...
Казах ви, че формулата не е у мен, чудовища.
Здравей, скъпа, как си? - Планктон!
Моят герой! Сигурно ти трябвам за нещо иначе нямаше да се върнеш.
Планктон има план, с който ще спасим Бикини Ботъм.
Няма смисъл, Планктон. Рак знае всичките ти стратегии.
Рови се в харддиска ми, докато търсеше формулата.
Формулата не е в мен, но ще я вземем.
Ще се върнем назад във времето и ще я откраднем, преди да изчезне.
Пътуване във времето? Откъде ще намерите компютър...
Чакай малко...
Никога досега не съм носил глава. - Ще свикнеш.
Все още е топла.
Значи няма да говориш? Момчета, спуснете му въздуха.
Тук ли ще построим машината на времето?
Да, тук има всичко необходимо.
Снимачна кабинка. Часовник с кукувичка.
Еднодневен чипс. Само остава да я сглобим.
Няма да стане този път. - Тази хармоника е моя.
Ще ми трябва за машината на времето. - Добре тогава.
Готово, свързах я!
Успях! - Не, ние успяхме.
Наистина ние се справихме. Като отбар.
Отбор. - Все тая.
Ще сме в хармония с теб всеки ден.
Ще постигнем всичко, за което мечтаем.
Защото нищо не е невъзможно, когато в отбор играем.
Добре, а сега да сложим и мозъка.
Добре, Планктон, това е моментът.
Захранването на тази машина ще използва целия ми ресурс.
Ако имаш да ми казваш нещо, сега е времето да го направиш.
Е, Карън... Знам, че те имах за даденост.
Държа да ти кажа, че се радвам, че си част от моя отбар.
Шелдън, това е най-милото нещо...
Планктон, плачеш ли? - Не, не.
Това е един от минусите на това да имаш голямо око.
Непрекъснато ти влизат разни неща. Както и да е, докъде бяхме?
Кажи "зеле".
Зеле!
Според изчисленията ми "Хрупкавият рак" трябва да е тук.
Какво е онова там?
Спонджбоб? - Патрик?
Наистина ли си ти? - Да, Патрик...
Най-накрая дойде края на Великия глад за ракбургери.
Велик глад за ракбургери? Коя година сме?
Четвъртък е. - Според изчисленията ми
сме се придвижили четири дни напред в бъдещето.
Къде са останалите? - Отказаха се от теб, но не и аз.
Аз не съм особено умен.
Къде е "Хрупкавият рак"? - Там, където винаги е бил.
Мисля, че се загубихме във времето.
Нека помолим този човек да ни упъти.
Извинете, сър, ще ни кажете ли къде сме?
Кой смее да обезпокоява Наблюдателят?
Наблюдателя ли? Казваш се Наблюдателят?
Не, истинското ми име, е...
Мехурчо.
Мехурчо? Що за име е "Мехурчо"?
Това е древното ми делфинско име.
Какво прави делфин в центъра на космоса.
Моят вид наблюдава и защитава галактиката...
... от 10 000 години!
Значи ти не позволяваш на метеоритите да ни ударят?
Да, аз. И наистина се нуждая от почивка за тоалетна.
Ще наблюдавате ли вместо мен?
Разбира се, но какво да наблюдаваме?
Какво правиш? - Наблюдавам.
Дори не знаем какво трябва да гледаме. - Да си разделим хоризонта.
За теб е голямото червено око, а аз ще гледам онова с пръстенчетата.
Като отбор. - Добре, но моето се движи.
Моето също. - Нещо не е наред.
Да извикаме ли Мехурчо? - Остави го.
Стискал е 10 000 години.
Това не биваше да става.
Хайде, Планктон, трябва да изчистим, преди Мехурчо да се е върнал.
Така е по-добре.
Свободни сте да си вървите.
Какво е станало със Сатурн и Юпитер?
Нали трябваше да...
Да не ги оставяте да се ударят.
Съжаляваме. - Ще си загубя работата.
А вие ще загубите живота си.
Хвърли ми монета.
Планктон? - Спонджбоб!
Вие кои сте? - Аз съм ти от бъдещето.
А аз съм той от бъдещето.
Върнали сте се назад във времето, за да ми помогнете?
Не, помага на мен. - Но той е врагът.
Беше врагът. Вече сме в един отбор.
Какво? Отбар?
Отбор! Отиди да вземеш формулата.
В какво съм се превърнал? - Добре, Планктон.
В бъдещето имате ли летящи лодки?
Идваме от вдругиден, будало. - Има ли летящи чанти.
В бъдещето дрехите забранени ли са? - Не!
Тогава защо си гол? - Защото няма моят размер дрехи.
Не мърдай!
Щом идваш от бъдещето, значи знаеш какво ще кажа сега.
Нещо идиотско?
Побързай малко.
Това не е на хубаво.
Заключване на обекта. - Спонджбоб, да се махаме!
Взех я. - Хайде.
Беше невероятно.
Значи това означава отборна работа.
Толкова време се борих, за да те взема и най-накрая си моя.
Тоест наша.
"Изглеждало, че героите ни са изпълнили задачата си."
На това му се вика край. - Анди, малко музика за финал.
О, не... И това не е краят.
Искаш да кажеш, че краят е още по-щастлив?
Земя на хоризонта!
Мамо, къде ми е кърпата?
Какво...
Преминавам, мързеливци такива. Махнете се от пътя ми.
Махнете се от пътя! - Съжалявам.
Караш твърде бързо - Намали!
Дайте път! - Не, не...
Добре, пернати плъхове, време е да се разкарате.
Какво? Защо?
Не искам да ми осерете ресторанта.
Ресторант ли? Мислех, че това е кораб.
Кораб е, но освен това е...
... и количка за храна!
Моля? - Ресторант на колела.
Нещо като боклукчарска кола ли е. - Не!
Искате да ми прогоните клиентите ли?
Няма да си тръгнем, докато не чуем края.
Няма проблем. Искате ли малко мезе, докато чакате?
Искам пресечено мляко. - Рибешка глава.
И един картоф с пясък. - Кой от вас иска горещи крилца?
Чакай малко... Къде е Кайл?
Кой е следващият?
Той е побъркан! - Да се махаме.
Не си нормален, човече.
Чао, чао, г-н Ако. Сега ще взема златен стикер.
Здравейте, г-н Пират. На ваше място не бих влизал за известно време.
Без перата си не мога да летя.
Накъде, Мак? - Просто карай.
Сепия? - Все още няма ракбургери.
Някой да има снимка на кетчуп?
Разкрих тайната!
Обидили сме сандвичовите богове
и трябва да ги умилостивим с жертвоприношение.
Звучи логично.
Скоро ще сложим край на този постапокалиптичен глад
и ракбургерите ще валят от небето.
Ще валят от небето? Това не е хубаво. Как ще изкарвам пари?
Не ти допада идеята? Значи ще жертваме теб.
Жертвоприношение, жертвоприношение.
Не е добра идея да правите жертвоприношение на празен стомах.
Кой иска ракбургер?
Спонджбоб, това формулата ли е? Щастливият ми ден.
Липсваше ми толкова много. Къде я намерихте?
С Планктон построихме машина на времето от кабинка за снимки...
Зеле! - Не, Патрик.
Всичко е наред, хора. Дойде краят на Апокалипсиса.
Нали така, Спонджбоб.
"Юджийн, дишай ми подводните пари. С обич, Планктон."
Взел си грешната бутилка. - Съжалявам, г-н Рак.
Всичко е наред, Спонджбоб. Сега ще трябва да ви жертваме.
Подгответе ги за жертвоприношението.
Нося ви послание от зората на времето.
Какво е то, Патрик? - Бягайте!
Сепиозавър рекс!
Е, Планктон, явно се провалихме в мисията си.
"Ние" ли?
Болката е по-малка, когато провалът е отборен.
Вината е изцяло твоя!
Моя? - Ти открадна грешната бутилка.
Откъде да знам, че има две бутилки? - Разбира се, че не знаеше.
Как ще знаеш, като мозъкът ти е пълен с бонбони.
Не, наистина е пълен с бонбони.
Нямаше да сме в тази ситуация, ако не беше толкова зъл и егоистичен.
Бях такъв, докато не провали всичко с твоята отборна работа.
Върни си думите! - Ти си най-ужасния съотборник.
Не!
Пресвети Нептуне, смесва боклука за рециклиране с обикновения.
Погледнете ме.
Заприличах на вас.
Дивак. Войник на ужаса. Егоист.
Всички някога добри граждани са се превърнали в изчадия,
заети с опазването на собствения си жалък живак...
"Живот?" - Да!
Отдалечихме се един от друг.
Всеки един от нас се превърна в самотен остров.
В името на цялото рибонаселение заявявам,
че няма да позволя това да продължава така.
И така... ако е нужна жертва,
за да се върне Бикини Ботъм към предишната си слава...
Тогава доброволно ще се жертвам за отбора.
Чухте го!
Жертвоприношение!
Жертвоприношение.
Нека жертвоприношението започне.
Бургери! Бургери!
А аз си мислех, че моите приятели са примитивни.
Не плачи, момче. Всичко ще се оправи... за нас.
Не плача, г-н Рак.
Надушвам ракбургери. - Продължавай с положителните мисли.
Сега! - Жертвоприношение!
Момчето е право. - Крака ми.
И аз ги помирисвам. - Хайде, Спонджбоб, намери ги.
Искаш да кажеш, че трябва да свалим дрехите?
Отиди да намериш ракбургерите.
Хайде, народе. Имате да получавате поръчки.
Идва оттам!
Хайде, хора. Ракбургерите са зад този хълм.
Не можем да излезем на повърхността. Няма да можем да дишаме.
Добре, второстепенните герои да ме последват.
И аз идвам с вас. - Няма начин, Сепия.
Идваш с нас.
Краката ме болят. - Патрик, ти нямаш крака.
Не е честно ти да имаш крака.
Санди също има крака. И Сепия има крака.
Всъщност имам четири крака.
Краката не са най-важното. - Кое тогава е най-важното?
Най-важното е да сме отбор и да си помагаме взаимно.
Единственият начин да излезем там е, ако някоя фея кръстница дойде
и ни направи магия за дишане на суша.
Мехурчо! - Спонджбоб, познаваш ли го?
Не ни наранявай. Съжаляваме, че те уволниха.
Да ви нараня ли? Дойдох тук, за да ви благодаря.
Твърде много време загубих с тази работа.
Имах нужда от промяна, но ме беше страх да рискувам.
Е, Мехурчо, радваме се, че сме ти помогнали.
Сега е мой ред да ви помогна. Мога да ви изкарам на сушата.
Сега! Бързо, влизайте в устата ми. - Хайде, народе.
Няма начин да вляза в нечия делфинска уста.
Да, този сигурно иска да ни хапне за закуска.
Ако Мехурчо има смелостта да напусне смотаната си работа
и да дойде, за да ни помогне,
значи ние трябва да имаме смелостта...
Не си представях, че ще бъда изяден от делфин.
Ако щеше да ни яде, сега щеше да ни дъвче и гълта.
На това му се казва стилен превоз. - Нямам място за краката.
Ако нямаше крака, нямаше да имаш този проблем.
Бележка към себе си: "Никога не се скатавай в нечий чорап".
Какво става? Усещам гъдел.
Вратът ми!
Направих всичко по силите си.
От тук нататък всичко зависи от вас. - Благодаря ти, Мехурчо.
Сбогом, Спонджбоб. - Сбогом, Мехурчо.
А сега да отида да обновя...
... автобиографията си!
Колко ми липсваше свежия въздух.
Това място мирише ужасно. - Хайде, хора.
Да вземем формулата за ракбургери и да спасим Бикини Ботъм.
Какво е това място? - Имам лошо предчувствие.
Този тук може би ще ни упъти. Има пет глави, сигурно е много умен.
Сър, ще ни кажете ли къде да намерим ракбургери?
Хей, приятелят ми те пита нещо.
Какво?
Грамадна и космата морска свиня.
Заседнала е на брега. Милата, виж я как страда.
Това не са морски свине. - Всички да се приготвят.
Трябва да върнем тези приятелчета във водата.
Хайде, бутайте. - Напъвай!
Напъвай!
Използвайте гърба си. - Хайде, бутайте!
Явно оттук идва ужасната смрад.
Извинете, знаете ли откъде мога да си купя ракбургер?
Нашественици!
Изчезни от замъка на сестра ми.
Мамо!
Къде беше през целия ми живот?
О, Франк. Точно така.
Гнус!
Здравей, Сепия.
Санди, усещам ракбургери. Май виждам откъде идва миризмата!
Спонджбоб, няма да повярваш колко са големи сладоледите тук.
Колко ли е огромна и останалата им храна?
Захарен памук?
Ако го изядете целия, ще можете да тичате до края на света.
Докога ще им действа захарта?
Хора, надушвам ракбургери.
Насам.
Не ме оставяй, Сепия.
И сега какво? - Няма да успеем.
Напъвай.
Ще успеем, хора.
Пич, гледай къде караш.
Дръжте се.
Спонджбоб!
Какво, по... - Какво?
"Домът на ракбургерите?"
"Хрупкавият рак" е домът на ракбургерите.
Г-н Рак, какво ще правим? - 8.99 долара за ракбургер?
Как така не съм се сетил?
Ти!
Преустанови размятането на ракбургери!
Да, това е моя работа. - Как стигнахте дотук?
Не можете да дишате на сушата. - Има един магически делфин.
който ни изстреля през дупката си... - Чакайте!
Това го няма в книгата. - Книга?
В тази история няма магически делфин.
Каква история?
Историята за това как Бикини Ботъм потъна в забвение,
когато любимата на всички формула за ракбургери
беше открадната от мен, Бургеровата Брада.
Как свършва историята? - Нека помисля.
Според нея Бургеровата Брада
става най-богатият ресторантьор в околността.
Как успя да откраднеш формулата?
Лесна работа. - Пренаписах историята и...
Изненада! - Формулата ми.
Как така си пренаписал историята? - Само гледайте.
"Смелият и красив Бургерова Брада
заточи бедните герои да се лутат на Острова на пеликаните.
Край."
Това никак не е хубаво. - Изглеждат гладни.
Пазете се.
Ето до какво те довежда отборната работа.
Ето, хапнете си Сепия, кръвожадни зверове.
Искам нов отбор, този е прецакан.
Санди, ти си умна, дай ни някаква идея.
Не съм чак толкова умна, откакто намерих този лист хартия.
Какво? - Нашествие!
Чакай малко.
Ще ни трябва и мастило!
Сепия беше така любезен да ни осигури такова.
Случва се, когато се изнервя.
Каквото и да правиш, прави го бързо.
Обграждат ни. - Ще напиша край.
Щастлив край ли ще бъде? - Ще бъде край със суперсили!
Ще ви покажа аз на кое му се вика щастлив край.
Патрик!
Хей, имам крака!
Какво има в тези неща?
Една тайна формула за вкъщи.
Отдръпнете се, граждани. Предстои сериозен капитански пердах.
Нали ви заточих.
Надуй отблъскващия звук.
Малките ми тъпанчета...
Чакайте, чакайте.
Клиенти, чакайте.
Моля ви, не си отивайте.
Г-н Супер Сладост, повали го.
Може би трябваше да ти подберем по-смислена суперсила, Патрик.
Да видим дали ще можете да се спасите от това.
Приготви се да се изправиш срещу балончовата си присъда.
Не! Книгата ми!
Добре, отбор, време е да си съберем ръцете.
Да! О, чакай...
Добра работа, момчета. Успяхме!
Какво? - Санди, това ти ли си?
Наричайте ме Гризачът.
Къде избяга пирата?
Явно Бургеровата Брада не знае първото правило при готвенето на колела.
Винаги внимавай да не потече олиото ти.
Следвайте мазната следа.
Ето я и нея.
Да не сте посмели.
Иска да вземе книгата.
Санди, използвай катеричите си суперсили.
Ясно.
Няма да стигне на време.
Всички да се наклонят.
Така му се пада.
Ела тук.
Книгата. - Надуй отблъскващия звук.
Бургерова Брада, приготви се да бъдеш сразен!
Ще си изтъркам подмишниците с теб.
Нещо не те разбрах. - Защото си гъба.
Гризач, дръж го! - Сега ще му видя сметката.
Да му се не види, свършиха ми ядките.
Правосъдието се сервира полуразтопено.
Патрик, не трябваше да поставям под съмнение суперсилата ти.
Не се сещам за по-сладък начин да умра.
Моя е.
Не бързай, Бакалиева Брада.
Формулата ми.
Да си в настроение за малко масло?
Само не разтопено масло.
Г-н Рак!
О, да.
Прекрасни са.
Патрик!
Моя си. - Спонджбоб.
Патрик? - Не спирай да говориш, приятелче.
Виждам ярка светлина.
Така по-добре ли е? - Доста по-добре, благодаря.
Дискомфортът в очите ми е нищо,
в сравнение със срама, който изпитвам, задето предадох ракбургерите.
Предадох Бикини Ботъм. - Да, Спонджбоб, яко се изложи.
Не, Патрик, ние отборно се изложихме. - Не, вината си е изцяло твоя.
Къде си мислиш, че отиваш?
Бягай оттук, малки приятелю, преди да си се наранил.
Планктон? - При това вдигам цял тон.
Слез оттам, малки приятелю.
Нали не искаш да се нараниш.
Излез, където и да си.
Окото ми!
Измъква се.
Готови ли сте за един тон мехури?
Дай ни формулата.
Мини на моя страна. Ще имаме власт и богатство.
Не, благодаря. Вече си имам отбор.
Може ли пак да си съберем ръцете? - Да, Патрик, може.
Но този път ще има още една ръка в купа.
Планктон?
О, не!
Ето ти я, Рак. Изцяло твоя е.
Нали в шишето няма поредната обидна бележка?
Не, онова беше старото ми аз.
Той загърбваше всичко важно, за да вземе формулата за себе си.
Сега осъзнавам, че да искам нещо само за себе си, е...
Егоистично. - Особено, ако говорим за ракбургери.
Хайде, народе, да се връщаме в Бикини Ботъм.
О, не... Страницата не е в мен.
Не! - Сигурно е на Острова на пеликаните.
Спокойно, и за това съм помислил.
Спонджбоб, върни ни у дома. - Благодаря.
Благодаря. Сепия? - О, да...
Време е да се връщаме, за да отворим отново "Хрупкавият рак".
Всичкото това размятане на месо да не те е побъркало? Оставам тук.
Виж ме само. Аз съм бог.
Не, Сепия, ти си касиер.
Чакай малко. Недей!
Е, беше забавно, докато не ми го отнеха.
Не бъди тъжен, Сепия. Под блузата си имаш изненада.
Плочки!
Спонджбоб, не си чак толкова противен. - Благодаря ти.
Извинете, искаме да поръчаме 3 000 ракбургера.
Явно нещата се върнаха постарому.
Кой поръча 3 000 ракбургера?
Първият е за теб, Гари. С повече майонеза, както го обичаш.
Хванах те в крачка, измамнико. Гари мрази майонеза.
Планктон, пак ли започваш със старите номера?
Връщам нещата такива, каквито бяха преди.
Гари, ти какво ще кажеш по въпроса?
Пресвета скаридена майчице...
Доскоро, отбарни приятелю.
Сега можем ли да пеем? - Да!
Моля те, г-н Пират.
О, Кайл...
Как мога да ти откажа?
Готови ли сте деца? - Готови сме, капитане.
Не ви чувам? Имам пясък в ушите.
Готови сме, капитане.
Кой живее в морски ананас? - Спонджбоб Квадратни гащи.
Кой е пухкав, жълт и порест. - Спонджбоб Квадратни гащи.
Ако търсите морски небивалици... - Спонджбоб е насреща.
Скочете и се метнете като риба. - Спонджбоб Квадратни гащи.
Спонджбоб Квадратни гащи. - Спрете.
Спонджбоб Квадратни гащи. - Тишина!
Песента ми харесва. Какво става?
На мен не ми харесва, така че спрете да я пеете.
Твоята музика е ужасна. - Явно се имаш за упълномощен да...
Защо изобщо ти се обяснявам?
Ти си низше създание, какъв вкус може да имаш?
Обичаш храна от боклука да взимаш.
Аз пътувам във времето и нации разделям.
Да рапирам с тебе ми е бремето, но ракбургера си не споделям.
Песента ви е толкова смотана, че не я понасям.
Като я слушам в сън се унасям.
Нямате шанс да ме победите, така че не се и опитвайте.
Стойте си кротки и нервите ми не изпитвайте.
Я, чакай, рибешка главо. - Не обиждай чайките.
Не сме в настроение да ти слушаме утайките.
Ние купонясваме здраво и това е наше право.
Носът ти е върху главата. - Интересно подреждане на телесата.
Какъв му е проблемът на този ръб? - Живял е явно в дълбока скръб.
Бил е сам в космоса. - Дано не ни анатемоса.
Стига сте пели, филмът стана твърде дълъг.
Върни ни във времето, за да си довършим песента.
Хубаво.
Спонджбоб Квадратни гащи.
Доста добре се получи.
Режисьор ПОЛ ТИБИТ
Сценаристи ДЖОНАТАН ЕЙБЪЛ и ГЛЕН БЕРГЕР
Съжалявам.
На този танц му е минала модата.
Знаете ли какво му е нужно? Малко интерпретация.
Участват АНТОНИО БАНДЕРАС
ТОМ КЕНИ
КЛАНСИ БРАУН и др.