Превео: Бамбула
Било је у свим новинама у то време.
Људи који су претраживали Арктик пронашли су жути метал.
Злато.
Луда грозница проширила се свуда по свету
и хиљаде су похитале на север да окушају срећу.
Тим људима били су потребни пси.
Велики пси с јаким мишићима да им вуку саонице.
Добро јутро, Бак! -Бак није био кућни пас
а ни за у штенару. -Ево, момче.
Његов газда је био судија округа Санта Клара.
Пази! -У овом краљевству, Бак је био краљ.
До ђавола, створење! -Опрезно! То је пас судије Милера.
Пожели срећан рођендан судији у моје име.
Хвала, у реду. Хајде, Бак! Идемо! -Вести из Клондајка!
Хиљаде копача злата скупљају се у Досон Ситију! Вести из Клондајка!
Ево, момче.
Бак, стани! Бак!
С пута! -Бак!
Престани! -Дођи овамо! -Жено, позовите свог пса! Чувајте!
Бак! Дођи овамо! -С пута!
Дођи овамо сместа! Бак! Стани!
ДОБАР НОВАЦ СЕ ДАЈЕ ЗА ПСЕ
Бак!
Не! Много ми је жао! Извињавам се. -Тај пас је права напаст.
Само је размажен. Бак је добронамеран.
Обично. -Ебигејл, потребна си кувару.
Бак. Иди да пробудиш девојчице.
Склоните печење!
Напоље!
Не. Сећаш се да смо разговарали о овоме, Бак.
Данас мораш најбоље да се понашаш.
Бак?
Ваша висости. -Веома лепо мирише. -Срећан рођендан.
Сви овамо прво.
Добро, Моли. Изгледаш дивно. -У реду. Наместите се.
Бак.
Седи овде и размисли о ономе што си урадио.
Не. Не сад, Бак.
То није била прва ноћ коју је Бак провео на трему.
Хајде, Бак. Хајде.
Мање је обраћао пажњу на газдине наредбе...
Бак, имам посластицу за тебе. -Него на своје инстинкте.
Хајде. Узми посластицу. Хајде.
Добар момак.
Узми посластицу.
Добар момак!
Одазива се на име Бак. Постићи ће добру цену тамо куда иде.
Станите. Требаће ми помоћ око овог последњег преноса.
Шта је забога унутра? -Пас.
Колико? -Само један.
Затворен у тој кутији...
Није могао да једе, пије, нити спава.
Бак није знао где се налази, где је био,
куда је ишао.
Полако, момче.
Само треба да седнеш.
Ово више није Југ. Хајде.
Погледај га. Погледај га, момче.
То је закон земље сад. Закон батине
и очњака.
Нико није изнад тога.
Шта кажеш, куцо?
Добро.
Брзо учиш.
Бак није имао шансе против човека с батином.
Знао је то. Добио је батине.
Али није био сломљен.
Дођи!
Скегвеј, Аљаска. Капија Јукона.
Руб ничега.
Већина оних у потрази за златом прво је прошла овде.
У реду, хајде. Тако је.
Узмите гулаш од ирваса! Овде. -Бак је био далеко од куће.
Издајете свог Господа због похлепе за златом?
Не обраћај пажњу на њих. Хајде. Не. Овуда.
Хајде! Мрдај! Тако је. Хајде.
Хајде, друже. То је само снег, Бак. Хајде.
Бак, хајде! Дођи овамо!
Бак!
У реду. То је то.
Кућа је њена? -Да, господине. Кућа и све у њој.
То је добро. Заслужује то.
Укрцавање! -Није било много среће тамо прошле године.
Више људи се враћа празних џепова неголи пуних злата.
Ја не тражим злато.
Исусе...
Пази.
Последњи брод за Досон полази сад!
Пропустите ли га, можете само саоницама до пролећа.
То је моје. Хвала.
Бак! Имам те.
Зове се Бак? -Идемо.
Хвала, Бак. -Брз си.
У реду. Овамо.
Добро јутро. -Перо! Доста је прошло.
Драго ми је што те видим. -Како си?
Добро. -Телеграф још није избацио из посла поштанску службу -Још није.
Треба ми два пса за мој тим.
Хоћеш да идеш? Немој да ме чекаш!
Добар дан, Франсоаз!
Шта си урадио сад?
Ово је Бак. -Два. Требала су нам два.
Шта је? Велики је. -Превелик.
Неће успети. -Успеће. Шта ти знаш?
Упознај тим. Бак, упознај Спица.
Свог новог шефа. Склањај му се с пута.
То је Доли. Пајк.
Џо. Били.
Даб. Дејв.
И Солекс. Ти си овде.
Добро дошао у тим.
Имамо нову руту, стога сви обратите пажњу.
И ти, Дејв. Ми смо овде.
Доставићемо пошту 800 км скроз довде. Досон.
Не разумеју те. -Бак, ради исто што и Спиц. Важи?
Он води, ти следи.
Тиме, спреман? Не заборавите, од нас не зависи само пошта,
већ и животи! И, крећи!
Хајде, крећи!
Хајде!
Спиц! Десно!
Видиш, Бак? Сад нам је заједничка судбина.
Они су пси! Не разумеју. -Он разуме.
Да. Бак, сви смо повезани.
Сви заједно падамо, али и устајемо заједно.
Хајде. Пробаћемо опет. Полако.
Тако је, Спиц.
Мислим да ти је пас изнемогао. -Није изнемогао.
Само има калифорнијска стопала.
Овде, под отвореним небом,
Бак је осетио хладноћу коју никад није искусио.
Напоље! Пси спавају напољу!
Одрастајући у свету људи,
Бак је научио да слуша њихове гласове.
Од вечерас, почеће да чује властити.
Хајде, Бак! Морамо да започнемо дан.
Хајде!
Без заустављања! Пошта!
Хвала, Перо.
Пошта! -Хвала!
Тако је боље!
Тежак си.
Спиц! Десно! То! Тако се скреће!
Видиш? Брзо учи.
Баку је посао запрежног пса вратио самопоуздање и радост.
Сад, припадао је чопору.
Десно! Да, тако је!
Фантастично! Прави си запрежни пас сад, Бак!
Стани. -Бак, не мрдај.
Не, не! Франсоаз!
Франсоаз!
Добро си? Бак!
-Спаси га!
Бак!
Бак.
Плакао си због пса. -Не.
Не, не. Нисам плакао.
Плакао си.
Не. Нисам.
За све године превожења поште, Перо никад није стигао на време.
Ниједном. Али сваког дана вози као да се то може десити.
Верује. Али никад га нисам видела да верује у нешто
колико верује у тебе.
Сад и ја верујем.
Чопор може да има само једног вођу.
Спицу је дојадило.
Спиц!
То не личи на њега. -Тражио сам цело јутро.
Не могу нигде да га нађем. Као да је испарио.
Спиц! Морамо да идемо. Без њега.
Не можемо да протраћимо дан. Солекс!
Бак? Врати се на место. Хајде!
Солекс је 5 година дуже овде од тебе. Врати се у ред.
Бак.
Само зато што вучеш добро не значи да си спреман да водиш. У реду? Хајде.
Мислим да се неће померити. -Помериће се.
Бак, склони се.
Солекс, хајде. Хајде.
Хајде! Овде!
Дођи овамо.
Шта је ушло у овог пса од јутрос? Не.
Мислим да они знају нешто што ти не знаш. -Нема ничег што ја не знам.
Куда је збрисао? -Не можемо надокнадити оволико времена.
Затвориће пошту. -Не!
Не! Не, не!
Стићи ћемо на време! Бар једном!
Добро.
Преузми.
Није толико лоше. -Изгубио сам свог предводника.
Закаснићемо 2 дана ако будемо имали среће. А никад нисмо имали среће.
Можда би требало да се држиш. -Да, да.
Добро, Бак. И, крећи!
Трчи, Бак! Трчи!
То!
То, Бак! Трчи!
Лево! Бак, лево!
Скрени лево! Лево!
Скрени лево! Хајде! Скрени лево!
Не! Не, не!
Јеси ли полудео?
Не, не!
Трчите!
Брже, Бак! Немој да стајеш!
Перо?
Тако је!
Не посустај, Бак! Тако је!
С пута! Склоните се!
Хајде!
Стој!
Да ли сте видели то?
Успели смо!
Тапер. -Ево једно за Келија.
Макарти, овде.
Нешто за Елизабет Сноу? -Има ли нешто за О'Малија?
Лаверн? -Шо. -Имам три!
Лаверн! Дојл? Кенеди?
Имам једно за Смита. Ево.
Линч.
Видиш, Бак? Ми не превозимо пошту.
Превозимо животе. Превозимо наду.
Превозимо љубав. Идемо изјутра. Одморимо се мало.
О'Нил? Волш?
Галагер?
Види.
Најдража Сара. Делује да ме је душа напустила.
Сваки дан почиње сећањем на нашег најдражег сина.
Како се Тиму ближи рођендан то ме подсећа на све што је изгубљено.
Топлину нашег дома,
авантуре о којима је наш син сањао.
Камо среће да могу наћи речи да опишем како сам се осећао
пре него што је тишина постала неподношљива.
И отишао сам.
Тражим место
где можда нађем мало спокоја.
Међутим бојим се да га никад нећу наћи.
Јер знам да за мене оваквог,
можда се не нађе дом на овом свету.
Немојте да идете! -Крећи!
Не, не!
Бак! Шта је?
Имате ли времена за још једно пре него што одете? -Касните.
У питању је рођендан мог сина.
И морам да пошаљем ово подсећање својој жени.
Требало је да дођете кад смо их преузимали.
Требало ми је времена да нађем речи.
Ако научиш да читаш, више нам неће требати Перо.
Имате среће. Бак је шеф.
Још неко?
Здраво, Бак. Сећам те се.
Хвала. Хвала што си стао. -Идемо!
Спреман, Бак? И, покрет!
Уредите се! Да!
Фино, Бак! Тако је!
Право напред!
3.900 км за 80 дана?
Бак ће спавати до јесени.
Перо! Једно за тебе. Изгледа службено.
Које су новости с југа? -Свака част.
Перо?
Г. Перо. Поштанска маршрута укинута. Продајте псе. Вратите се у Квебек.
У реду је.
Ништа нисте погрешили. Сви сте били добри.
У реду? Жао ми је, Бак.
Ја и моје саонице им више нисмо потребни.
До лета, телеграф ће стићи довде.
Нови начин слања поште.
Ово је твој тим сад. Чека те важно путовање.
Измакло му се тло под ногама опет.
Бак је остао без још једног господара.
Сад би требало да буде вођа.
Док се нови газда није појавио.
Обећао сам ти, зар не? И ево нас. -Обећао си ми злато.
Где је? У псима?
Натовари саонице. Време је да узмемо оно што је наше.
Идемо. И...
Крећите!
Изнемогли су? -Не. Само су лењи.
Бак? -Крећите!
Чарлсе, убеди звер. -Немој батином.
Чарлсе! Спусти то или ћу...
Нећу се макнути ни корак! Чарлсе!
Сећаш ме се?
Да, знам.
Саонице су вам замрзле. Много ћете помоћи својим псима
ако узмете бочну мотку и одвалите их. -Бочну мотку?
Шта он то ради?
Господине! Пазите на фонограф.
Куда сте пошли, господине? -Не тиче вас се.
Нисте ваљда купили ту мапу у Скегвеју? -Не. -Та стара бајка.
Изгубљена брвнара. Златна река?
Крећете предалеко у пролеће. Половина тог пута је по реци.
То значи да је половина пута погодна за путовање.
То значи да ће лед пући испод ваших сапутника и паса.
Зашто не сачекате док се не отопи снег у пролеће? Поштедите своје псе
и ваше сапутнике патње. -И да пустимо
да нас неки стари трагач за златом претекне? -Ја нисам то.
Не, хвала. Дао сам силне паре за овај тим.
Вући ће ми саонице. -Они су добри пси, господине. Вући ће вам саонице.
Вући ће вам саонице до смрти.
Хвала. Идемо.
У реду, идемо. И...
Крећите!
Лење џукеле! -Не уливају ми неко поверење ови пси.
Можда је требало да купиш други тим. -Можда треба да их нахранимо.
Требало је да останемо на стази. -Покрет!
Зауставите ово!
Можда им треба мали подстицај.
Покрет!
По први пут, Бак је знао више од својих господара.
Покрет! -Али бич
није му давао другог избора.
Кучкин...
Идемо преко.
Покрет!
Рекао сам да кренеш. -Хал, не може.
Крећи.
Немој да си се усудио.
Лед на реци ће пући сваког тренутка! Будало!
Тај пас покушава да ти спасе живот! -Хал!
Зашто си толико запео да нас зауставиш? Знаш где је злато, зар не?
Држи своје погане руке даље од мојих паса. -Хал.
Хал, рекао је да не би требало да прелазимо.
Хал, сигуран си? Можда треба да оставимо псе?
Знам шта радим. Покрет!
Немој то да радиш. Немој њима.
Крећи!
Шта ћу с тобом?
Нису ту.
Нема их.
Спаваш два дана у мом кревету.
Вратићу се.
Остани. Иди.
Ради шта хоћеш.
Виски.
Хоћу флашу.
Нема их. Моји пси су побегли.
Остао сам без богатства. Рекао си да је то бајка.
Ниси хтео да нађем злато.
Смири се, Бак.
Бак. Смири се. -Сви сте видели.
Имао сам посла с тим човеком а пас умало да ме прикоље.
Вероватно бесан.
Остави на миру тог пса! -Бак, смири се!
Видите ли? Предлажем да га успавамо овде и сад.
Немој да си га пипнуо! -Нико неће да убија животиње.
Док не чујемо све чињенице. -Тај човек ме је изненада ударио.
Бак, смири се.
Шта имаш за појасом, пријатељу?
Забрањено уношење оружја!
Добро си, Џоне Торнтоне? -Да.
Добро сам.
Шта је? У шта гледаш?
Имаш нешто да кажеш?
Бак!
То није лепо. Зашто си то урадио?
Бак! Бак, шта...
Бак? Врати то назад.
Шта ћеш сад да радиш?
Бак? Шта то радиш? Врати то назад.
Бак, не ради то. То је моје.
Треба ми то. Не ради ми то.
Шта си урадио? Где је? Да ли би...
Склони се.
Бак.
До ђавола, велики си.
Данас би му био рођендан.
Мом сину.
Након што је умро, његова мајка и ја смо се удаљили.
Није хтела да буде у мојој близини. И...
Ја нисам хтео да будем ни у чијој близини.
Па сам дошао овде.
Онда сам упознао тебе.
До ђавола. Овде је негде.
Добро, будан си. Ставио сам је...
Ево је. Желим нешто да ти покажем.
Дођи овамо. Ово је мапа Јукона.
Мој син је стално читао авантуристичке приче,
и био је луд за новостима које стижу с Јукона.
Није било због злата. Није марио за то. Планине су биле у питању.
Проводио је по цео дан гледајући у мапе и слике планина.
Сањао је о ономе што се налази с друге стране. О местима где нико није био.
Дивљим местима.
"Идемо," рекао је. Рекао је, "Да, тата."
Почели бисмо одавде, али онда он узме оловку
и нацрта линију ван мапе и каже: "Али хајдемо тамо.
Ван мапе. Где нико није био."
То је путовање које би волео. Права авантура.
Могли бисмо да идемо.
Ти и ја.
Да видимо шта је тамо.
Шта мислиш? То је кану, Бак. Возићемо се у њему.
Смири се. Седи. Седи, Бак. Добро. Добар момак.
Шта то радиш?
Молиш?
Ти ниси мој кућни љубимац.
Долазиш ли? Улази овамо.
Веслај, у чамцу свом Нежно низ речицу
Само, само, само Живот је само сан
Хајде, Бак. Отпевај нам песму.
Можда и немој.
Драго ми је што уживаш у овоме.
Свиђа ти се то?
Претпостављам да ћемо ходати одавде.
Твоји преци су лутали овде. И моји.
Онда кад смо били дивљи.
Појавимо се и нестанемо, зар не?
Ово је увек овде.
Шта је? Не знам. Куда? Реци ти мени.
Хајде. Ти води.
Бак?
Види шта си нашао.
Брате...
Погледај ово, Бак. Не бих рекао да смо ван свих мапа.
Трагач за златом, претпостављам. Смеће.
Смеће. Смеће.
Благо.
Ово је моје. У реду? Не дирај то. Моје је.
Добар дан.
То су твоји преци.
Вуци.
То је добро, Бак, али више налик овоме.
Проклета бајка је истинита.
То је боље, Бак. Браво!
Шта је? У шта гледаш?
Иди да бациш поглед. Хајде.
Само се врати пре мрака!
Бак!
Овде, толико далеко од куће, видим промену у Баку.
Нешто га вуче у шуму.
У лов.
То је дивно, Бак. Дивно.
Још је исти пас са мном, али тешко ми је да га замислим
назад у цивилизацији.
Да ли постоји довољно велика кућа за њега?
Чини се да ово путовање води Бака к његовој судбини.
Где води мене?
Не овог пута.
Давно је пао мрак.
Остајеш напољу све касније и касније сваког дана.
Да, знам, има много да се истражује, али свет је опасно место.
Никад се не зна шта долази.
Никад се не зна.
Грозница је савладала Тимија за два дана.
Проклетство.
Добро, Бак.
Било је дивно лето.
Знаш шта, Бак?
Нешто сам размишљао. Можда купим себи железницу.
Је ли то моја капа? То је моја капа. Хајде.
Дај ми моју капу.
Дај ми моју капу. Бак!
Бак! Хајде.
Тако је.
Шумски вук.
Дивно. Ово је њихова територија.
Они господаре овим брдима.
Хоћеш да идеш? Иди.
Само...
Буди пажљив.
Размазила га је и патио је
од руке човека.
Сада, Бак је нашао своју врсту.
Колико далеко је отишао да нађе свој дом.
Колико далеко сам ја отишао од свог.
Ево, погледај, Бак. Намирнице.
За живот. Човеку не треба више од тога.
Време је да идем, Бак. Дому свом.
Ономе што је остало од њега. Да вратим ствари у нормалу,
или бар покушам.
Не.
Не тражим од тебе да пођеш са мном, Бак.
Имаш нешто овде. Нешто битно.
Држи се тога.
Одлазим ујутру. Дођи да се опростимо.
Ти си добар пас, Бак.
Ти си добар пас.
Дошао си чак овде. Знао си нешто, зар не?
Полако. -Хтео си све за себе.
Где је? Где је злато?
Свуда је.
Узми га. Узми све.
То неће ништа променити. Неће вратити мртве.
Познато ти је ово, је ли?
Добро. Видиш ли ово, момче?
Видиш ли? Добро.
Бак. Да.
Вратио си се.
Бак.
Каква авантура.
У реду је, момче.
Код куће си.
Постоји место у овим планинама
где нова врста шумских вукова тумара,
мудријих од човека и вука,
због пса који предводи чопор.
Сад они живе без страха,
подижу своје младе, и цветају.
Неки кажу да је то само легенда. Није тако.
Некад сам га познавао,
кад је само био пас уз човекове скуте.
Иако је ова земља његова, сваког лета,
кад се спусти у долину, сети се љубазних руку
и некадашњих господара.
Пре него што је отишао међу своје, постао је себи господар.
Пре него што је чуо зов.
ЗОВ ДИВЉИНЕ
Превео: Бамбула
Preuzeto sa www.titlovi.com