Не толкова отдавна една от ярките нови звезди на Холивуд,
седейки в празен бар до стар китайски театър, давала интервю на журналистка,
с име Джуди. Както мнозинство от съвременниците ни,
Джуди била циник, и нея я обиждаше всеки намек за фантазиите й,
за разлика от нас, ние вярваме в старите поговорки,
за това, че добрите факти - измислици са само пречка.
Аз вярвам в хепи енд, и съм такава от малката.
Много често се затварях в стаята си, и гледах старите филми.
Нямахме кабелна, а и за добро. На кого му трябват всичките тези шоу
за ранна бременност и вечно ревящи деца.
В нашето предградие всичко това стигаше.
Аз се забавлявах в компания на Спенсър Трейси и Катрин Хепбърн,
Фред Астер и Джинджър Роджърс с всичките им танци,
И Богърт, който най-накрая целунал Лорън Бакол.
Прекрасни черно-бели филми. - Значи харесвате приказки..
Да, както и на мнозина, не ми стига чудо. И на вас, ли?
Къде щеше да е Лана Търнър, ако Мервин Ле Рой не беше влязъл в бар
на ъгъла Холивуд и Вайн стрит, и не беше я видял с чаша кола.
Видя я в бар, и кола промени живота й. - Глупости за туристи.
Това беше съвсем друг бар, казва се "Цилиндър", на Сънсет и Манхатън.
И я откри не Мервин Ле Рой, а журналист от "Холивуд репорт".
И се казваше не Лана Търнър, а Джули. Истинското й име е Джулия.
Това го знаете, нали?
Ето, че и няма никакво чудо.
ТАКА ТЯ Е ЗАБАВНА.
А това, което се случи с вас, също е чудо?
В истинския си смисъл! Ние разполагаме с хиляди,
не, дори с милиони варианти за избор.
Да отговаряме или не на обаждане, индийска или италианска храна,
да се самонавиеш да отидеш на клуб, въпреки че ти се спи.
Мога да се сетя за всеки подобен избор.
И аз недоумявам, от това, че както и при Лана,
случайна среща промени живота ми.
Преди 4 години Ню Йорк.
Разбира се винаги бях сигурна, че мъж, който промени целия ми живот
ще бъде як като Марлон Брандо, звезден като Кари Грант
или най-малко ще ухае на изтъркана кожа като Джеймс Дийн.
Мистър Албертсън, трябвам ли ви още? - Тръгвайте си, за днес приключихме.
Кой можеше да предположи, че моят вълшебник ще прилича
на средностатистически американец?
и ще е толкова побъркан, колкото всички ние.
Здравейте, имам резервация на име Дерек Томас.
Точно така. Мистър Томас, стая лукс 13 69.
Забавно. - Портиер!
Благодаря ви. - Ще го взема.
Откъде идвате? - Лос Анджелис.
Винаги исках да отида там. - Момичета са ни много хубави!
Макар, че момичета има навсякъде, само да искаш, хубавици ще се намерят.
Отсядахте ли при нас, сър? - Да.
Как е времето в Лос Анджелис? - Без промяна.
Убийствено прекрасно!
Каква изненада! - Сет, реших, че си отседнал в "Пиер".
И ти си пътувал при роднини. - Днес няма да отида при тях.
Утре ще дойде Делта с децата. Насаме с нейните не отговарям за себе си.
Най-добрия приятел на човека. - Това е Уилба.
Планове за вечерта? Да вечеряме? - Не. Изморих се. Скапан съм.
Нали разбираш, разлика в часовете, проблеми със снимки. Почти не спах.
гърба ми боли. Искам по-бързо да стигна до ваната,
и да си легна.
Добре, тогава ще се видим на репетиции. Лека...
А ти защо слизаш? - Тук живея, 13 17.
Колко удобно. Добре, аз съм наблизо.
Когато режисьор. е наблизо винаги някак си е по-спокойно.
Поздрави на Делта. - Добре.
Актьори... - Да, разбирам ви, и аз съм актьор.
С нас няма да скучаеш. - Кой би се съмнявал.
Какво искаш? Нищо няма да купувам! Не се надявай.
Израснах в Бруклин и баща ни винаги беше прав.
Те с майка ми не вярват в хепи енд много отдавна.
Затвори си устата, сам ще се оправя. - Да, да. Мечтай си.
Но не ги обвинявам. Всичко при тях започваше прекрасно.
Тя избрана за мис Кони Айлънд през 74-та благодарение на баща ми.
Значи той подбирал кандидатки? - Не, той продаваше хотдози,
но гледал целия конкурс. Видял майка ми, и се възпламенила такава страст!
Този започнал да слага развален=на горчица в хотдозите си
Само майка ми не избяга то него, придържайки се за стомаха, и се влюби.
Но той има милион различни идеи.
Обещал на майка ми, че една от тях ще донесе успех,
и това е въпрос на време. И тя намери работа, почнала да мие коси в салона,
Тя чакаше и чакаше. И ето, минали са 20 години, а тя все още мие коси.
А с какво се занимава баща ви? - Той е изобретател.
И какво е изобретил? - Лепило - молив.
Той ли го измислил? - Не, той измислил подобен с масло.
По-удобно да намазваш на филия.
Да, голям хит в Япония.
Салон "Вики". - Здравей Вики, в хотел "Баркли" съм,
исках да разбера мога ли да поканя тази вечер
една от твоите прекрасни момичета. - Коя от всички, сър?
Намерих я на вашия сайт. Запалка.
Ще задържиш, да отговоря на обаждане? - Да, разбира се.
Ало. Кой е? - Мистър Арнолд?
Кой говори? - Татко, аз съм, Дейвид.
Дейвид, сине, откъде се обаждаш? - От вкъщи.
Татко, откъде мога още да се обаждам? Сега тръгваме.
За къде, Дейвид? Нали пристигате утре, а не днес.
При теб пристигаме утре, а сега за вечеря.
Разбрах те. Дейвид, извикай майка си. - Майка? Тя замина при теб.
Какво? - Пошегувах се, татко. Сега.
Чакай, чакай Дейвид.
Извинявам, още една минутка, Вики.
Не мога да чакам, но ще проверя свободна ли е Запалка.
Супер, и би било чудесно ако тя дойде при мен след час.
Ще я намеря, и ще ви звънна. В коя стая сте?
13 69 на име Дерек Томас. Благодаря.
Тук съм, Дейвид. - Вече Джоузи, и ми писна да те чакам.
Извинявай, Джоузи...
Почакай, почакай, прекрасно те разбирам, ей сега.
Ало. - Привет Арнолд, да потвърдя часа
на утрешна репетиция. - Не Сет, не утре, а другиден.
В 12. - В "Беласко"?
Точно така. - Добре, лека нощ.
Чао.
Само не се обиждай, Джоузи. - Привет, вече съм аз.
Делта, как си любима? - Кой ти се обажда постоянно?
Делта, извинявай, поръчах си вечеря...
Ало. - Ало, кой е?
Това е Арнолд. - Арнолд ли?
В смисъл, Дерек съм... Вики? - Да. Защо Арнолд?
Не, не съм нарочно. Защото имената се приличат, Дерек, Арнолд...
А и почти еднакъв брой букви. - Какво?
Шегичка е. Индийското ми име. - Индиец ли сте?
Почетен! Можете ли да изчакате минута? - Не, звъня ви, както обещах.
При Запалката дава заето. Пак ще я търся.
Супер, търсете я. Благодаря.
Делта, тук съм, как си? - Добре, с кого си говорил?
Поръчах вечеря за стаята, гърба много ме измъчва.
Ще се оправим. Какво ново при теб? - Притеснявам се.
Все пак седем години не съм играла в театъра. Напрегната съм.
И аз, и аз... Ще взема вана, и веднага в леглото.
Това е за мен. - Много ясно, ние на кой ми трябваме.
Ало. Привет, Вики, аз... - Кой пак?
По работа е, мамо. - Кога ще те оставят на мира?
Всъщност изкарвам пари, за да живеем. Слушам те Вики.
Колко време имаш до Манхатън. - Около час, дай ми един час.
Супер, запиши си. Клиент на име Дерек. Д-е-р...
Знам азбуката. - Дерек Томас, стая 13 69.
Добре, разбрах, кой хотел? - Баркли.
Тръгвам. - Значи клюките са верни,
и вие наистина бяхте... - Муза.
Какво? - Бях муза.
Има такава професия? - Да, тоест имаше.
Клиентите ми бяха основно нещастни хора, лишени от всяко чудо.
И аз се опитвах отново да им вдъхна живот.
Виж! - С мен клиенти се чувстваха особени.
Държах се с тях така, все едно никой по-важен за мен не съществува.
Поне в рамките на един час.
Но имах и един особен клиент, който...
По-добре ще разкажа за него отделно.
Той наел частен детектив, когото наричал Шпик, за да ме следи.
Не възразявах. Дори ми беше приятно, че на някой не е все едно къде съм.
Една минута. Ей сега.
Кой е? - Това съм аз, Запалка.
Отварям. Привет! - Привет, как си?
Добре, ти ли си Запалка? - Да, аз съм. Да не изтъркаш кремъка!
Ще се постарая. - Мога ли да ползвам банята?
Да, ето там е банята.
Дерек, тя пристигна ли? - Да, тя е в банята. Една минута.
Запалка, Вики се обажда. - Добре, кажи й, че сега ще дойда.
Вики, тя сега ще дойде. Ето, вече е тук.
Защо не ми звънна? - Забравих. Всичко е наред.
След час ще ти звънна. - Почакай, почакай.
Един час може и да не стигне. - Казва, че час може да не стигне.
Тогава да плаща за 2 часа, и ще видим. - Добре.
Да. - Платете й за 2 часа, после ще видим.
Ще звънна по-късно. - Разбрах ви. Така ще направим.
Да пийнем малко вино. - Да, разбира се.
Жасмин, цитрус круша? - Моля?
Лосион за крака. - Не, не. Току-що обух нови чорапи.
Не мога да масажирам ако си с чорапи. - Може би ще отидем някъде?
Къде да отидем? - На вечеря.
Какво? Сериозно ли говориш? - Да, сериозно.
Ще отидем в ресторант и ще се върнем? - Да, разбира се,
могат да станат 3 часа, а може би дори повече.
Колко си щедър. - Къде искаш да отидем? Гладна ли си?
Да отидем в индийски ресторант. - Хайде.
Или не харесваш? - Не, супер е. Но да не е много люто.
Не, не много.
Това ли беше не много?
Да се повозим на конче? Трябва да подишам.
Хайде.
Дерек, и защо си толкова готин?
Кой, аз ли? Готин? - Да, много даже. Толкова си готин.
Знаеш ли, нито един клиент не ме е канил да пийнем, или да хапнем.
А и с файтон. Обикновено идват, вършат си работа и си тръгват.
А аз съм такъв романтичен индивид. - Да, така е!
Да, наистина си романтик.
Какво би искала ти? Примерно да забравим за всичко,
Какво би искала? - Искам да играя на сцена. Наистина.
Да, искам да съм актриса, но баща ми смята, че това са глупости.
Какво? - Всъщност, и ходя по клиенти,
за да изкарам за прехраната, докато не ми провърви.
И на роднини трябва да помагам. - Но има и други начини.
Ами, разбери, примерно виждам се с момче. Какво иска той? Иска секс.
И клиентите ми искат същото, ама те ми плащат.
Ако си имаш момче, за него всичко е без пари,
затова и подобрих правилата.
Въпреки че, радостта от това аз не изпитвам.
Според мен ти си прекрасна.
Знаеш ли, ти си ми най-съвършения любовник.
Съвършения? Наистина ли? - Да.
Това беше прекрасно.
Почти те обичам.
Чуй, искам да ти предложа нещо.
Какво да предложиш? - Не се бой,
утре така или иначе заминавам, но ако ми обещаеш,
дори да ми се закълнеш, тържествено никога повече да не го правиш,
ще ти дам 30 000 долара.
Какво? Съвсем да забравя за секс? - Не, но не и за пари.
Обещай ми, че ще го правиш само с този, когото обичаш.
И за това ще ми дадеш 30 00 долара? - Да.
Да, ще ти дам,и ще можеш да започнеш актьорска кариера, или нещо друго.
Толкова си романтичен, наистина. Кажи ми, че не говориш сериозно.
Говоря сериозно, парите са в куфара. Абсолютно честно.
Разбираш ли, обещавам ти. Просто те харесвам.
Наистина. - Не съм срещала друг като теб.
Баща ми винаги ми казваше, че не съм добре, защото исках да играя.
и моето място не е на сцена, и там никой не ме чака.
И майка ми също... - Пълни глупости!
Откъде те да знаят къде ти е мястото, къде е моето място, и тяхното място!
Ще ти кажа къде е нашето място. Където сме щастливи, там е мястото ни.
Но да решаваме можем само ние.
Ето, например в централен парк, мнозина харесват да хранят катерички.
Но ако на някой ще му донесе щастие опит, да направи всичко на обратно,
със сигурност няма да спасявам катерици.
Нищо не разбрах, но вдъхновява. - Яко, нали?
Може ли още веднъж да е целунеш? И после ще ми дадеш парите.
И този мъж, този чудесен човек, искаше само едно - да ми помогне.
Само на мен. И ми помогна.
Той преобърна живота ми само за една минута.
Дори ми се стори, че за първи път изпитах онова чувство.
Любов? - Благодарност.
Той ме вдъхнови, както аз вдъхновявах други.
Дори на музите им трябват музи.
Ще ми липсваш Запалка, тоест Изи. - Не, ти ще ми липсваш!
Лек път на теб. - Благодаря. Късмет ти желая.
Никога няма да те забравя, Дерек. - И аз теб.
Клиент, за когото почнах да разказвам, бил съдия.
Омръзна му да пише своите решения, обвинения и така нататък.
Поработих с него малко, и ... да, помогнах му да се оправи.
Проблемът е там, че вдъхновиш ли го веднъж и той започва да търси начин
да намери това вдъхновение отново и отново.
И понякога действа неадекватно, става зависим, все едно от дрога.
Тотална зависимост, представяте ли си? - Това е салон на Вики.
Тук няма никого, оставете съобщение, и ще ви звъннем.
Вики, това е доктор Дулитъл, не трябва да ми звъните.
Ало, док, защо шепнете. Какво е там при вас? Ниагарският водопад?
Не, не, просто исках да попитам за онази... Запалка.
Трябва отново да я видя. - Тя замина.
Замина? Как така замина? - Замина, значи замина.
Може би ще вземете друга? Има прекрасна блондинка.
Не сега. По-късно ще ви звънна. О, Боже!
Обадихте се на доктор Вивиан Клермонт. Сега съм в творческа отпуска.
Ще прекарам следващите 6 месеца в Тоскана. Ако спешно ви трябва помощ,
потърсете дъщеря ми, тя е много загрижено момиче.
Казва се Джейн Клермонт. При спешен случай потърсете я на мобилния.
В Ню Йорк живеят 8 милиона души, а имаш чувство, че всички се познават.
Вдигнете най-накрая този скапан телефон.
Майка ти не ти ли оставила телефон?
Мисля, че съвпадение това е напомняне, че има някой горе, и той знае всичко.
Ало, кой е? - Това е дъщеря на мисис Клермонт?
Да, кое? - Разбирате ли, имам малък проблем.
Проблем ли имате? Нима? Така ви се струва, че е проблем.
Току-що изсипах си чантата на нюйоркски тротоар, това е проблем.
А при вас какво? - При мен е такъв проблем...
По-скоро мания. - Мания? Познато мие. От личен опит.
Вманиаченост. Не е толкова страшно.
Да се освободиш от нея така или иначе невъзможно.
Така че, опитайте се да се примирите, защото това с вас ще е за цял живот.
Така че, не се занимавайте, или се борете с него. Разбрахте ли?
И моля ви, търсете ме само през работното ми време,
по-точно: в понеделник, вторник, но не в сряда сутрин, тоест сега.
И не в четвъртък, тоест утре. Значи днес след обед, и утре може,
Може и в петък през целия ден. И не ми се обаждайте за глупости.
Голям човек сте. Не може така.
Джошуа! Не мога ли да подържа кучето?
Разбери ме, беше важен разговор. Спешен случай.
Всички имат нужда от мен. Успокоявам ги, работата ми е такава.
И те помолих... - Джейн, мисля, че трябва
да си по-учтива с хората.
Какво ти има? Някой те ядосал сутрин? - Нищо, тормози ме утрешен кастинг.
Заради такава глупост. Защо не...
Помолих ви, да не ми звъните... - Това е моя.
После ще ти звънна, татко.
Невероятно е. Пак е баща ти.
Татко ти! - Едно обаждане, ще му звънна после.
При вас всеки ден е ден на бащата.
Постоянно ти звъни. - Това е непоносимо.
Не е нормално, и ми писна от това! - Едно обаждане.
Писна ми. Окончателно. Довиждане. Такси!
- Може би ще вземеш кучето? И пликове?
Колко си груб мъж. Не съм срещала такива.
Хайде, хайде мила.
Макар че, онзи съдия и доктор Джейн не са били наистина толкова луди.
Качвай се. Добро момиче.
Но паметта ни, не е видеокамера, нали?
Ало, детектив Лид, винаги свободни. - Няма да се откажа.
Цяла нощ мислих за това. Трябва да я видя.
Толкова ли много искам? - Момент. Подслушвател проработи.
И какво говорят? - Обажда се агентът й.
Ало. - Договорих се за кастинг.
Кога? В колко? - Утре в 11:00. Ще можеш?
Да, да, ще мога. За каква роля? - Главна роля.
Главна роля? Наистина? - Да.
Радвам се. Кого ще трябва да играя? - Курва.
Курва? Шокирана съм. Такава ми е съдбата.
А кой е режисьорът? - Арнолд Албертсън.
Арнолд Албертсън. - Да, много добър режисьор..
Не познавам такъв. - Един от най-добрите.
Добре. - Чао.
Не се безпокойте, ще я проследя. - Сега съм по-спокоен. Благодаря.
Дерек? - Да.
Помниш ли ме? Елизабет. - Елизабет? Да, ние... да...
Ние сме... - Катерички и орехчета!
О, Божем да. Да, Чикаго! Как можах... - Не. Далас!
Далас! Да, Точно, Далас! Как си? - Как ли съм?
Променил си ми живота тогава. - Така ли?
Да, дори не вярвам, че те срещнах. Станах моделиер с онези пари.
Върнах се от Париж, а утре заминавам за Рио да подпиша контракт.
Радвам се, че те видях, но трябва... - Почакай, Дерек, как да те намеря?
Питам се същото от 40 години, и все още нямам отговор.
Знаеш ли, наистина бързам. Но ще ни остане Далас.
И толкова се радвам, че ти помогнах. - Още веднъж ти благодаря.
Може би ще се видим още. - Разбира се. Добре, чао!
И така, имаше и други. Той помогна на мен, помогнал и на тях.
Не казвам, че така е правилно. Не го защитавам.
Но го е правил за собствен кеф. А след всеки кеф има и болка.
Арнолд! - Татко!
Привет! Здравей, мила! - А ние те търсим.
Как стигнахте? - Тате, виж какво имам.
Всичко беше наред. - Това е добре.
Един клиент ми платил за цял курс психотерапия,
но ми се падна някакви алкохолици. Тя замина да си освестява,
и я смени дъщеря й, доктор Джейн.
Написа книга "Дъга и еднорози. Укроти сам себе си." Четохте ли я?
Не. - Това е бестселър.
Дъщерята ми се стори за много мила, и нямах търпение да говоря с нея.
Да, да, майка ми замина за 3 месеца. Ако искате, говорете с мен,
не искате - ваша работа. Решихте ли? - Не.
Добре. - Не, аз искам да поговоря с вас.
Тя година преди това скъса с един готин треньор по йога.
Или йога беше готина, а не той. Всъщност не, и треньорът беше готин.
Но не там работата. Запознаха се на йога, и...
Той започна да й преподава частни уроци.
Започнали да живеят заедно, и се после се изясни,
че на всяка втора давал частни уроци.
Представяте ли си? Сега е ясно защо последната й книга
се казва "Кучки командват". - Тази я четох, да.
Супер, заповядайте. - Благодаря ви.
Научих всичко за вас. Припомнете ми името ви.
Изи. - Това егалено. А пълното?
Моля? - Пълното ви име, и не се отклоняваме.
Цялото е Изабела. - Така, ли, Изабела.
Но го скъсихте до Изи.
Извод: искате да сте по-строга. Изабела звучи меко.
А Изи е толкова твърдо.
Това казва много за особености на личността ви.
Не се чувствате добре в кожата на катеричка,
затова търсите в себе си вълка.
Права ли съм? Къде сте тук?
Запалка, това е прякор. Защо толкова...
Курва?
Защо толкова гнусно?
На вас не ви ли гнусно да го правите? Кажете ми.
А нравствен въпрос не повдигате ли? - С мен на всички им се повдига.
Никакъв проблем!
Шега, също е диагноза.
Знаете ли, малко съм нервна, защото имам много важен кастинг утре.
Какво? Курви пробват ли се? - Не, това е страничен доход.
Актьорите в момента са бедни...
Значи имате кастинг за актьори. Каква роля?
Курва... - Говоря за кастинга.
Да... много е смешно всичко това. Какво ли не се случва в живота.
Ами прекрасно. С вашия опит...
Джейн, вдигни телефона. - Един момент.
Ало, Джейн, чуваш ли ме? Сигурно пациент имаш.
Супер, майка ми пак се напи!
Не хапи ли? - Не знам, понякога се случва.
Да, иначе...
Какво правите? Какво е това? Слизайте.
Психарка ли сте? - Не харесвам кучета.
След малко сама ще нахапя всички. Ела, ела тук.
Махай се. Вън, вън. Тръгвай.
Вие сте нервна, както лекарят разправяше.
Определих майка ми в детокс център до Пиза, тя и там намери...
Здравейте, измъчват ме луди идеи. Може би имате време да ме приемете?
На предела съм. На краен предел.
Някъде чувах този глас. - Да.
Този глас не искам да чувам и 100 години!
Този индивид е болен на цялата си глава.
Забранено е да разказвам за клиенти. Това е лекарска тайна.
И аз няма да кажа името, дори и да ме измъчвате. Къде се спрях?
И така, ако приемете в себе си мила и нежна катеричка,
и се отървете от зъл вълк ще станете друг човек.
Наричайте себе си Изабела, и проблеми, ако не всички, но повече ще изчезнат.
Но... днес приключих да съм курва.
Това е чудесно! Чудесно! Аз съм забележителен лекар.
Както швейцарски часовник, всичко точно.
Прекрасно, може повече да не идвате. Излекувана сте.
Вземете си голямо куче, те могат да бъдат приятели. Честито Изи!
Изабела! Вие сте изцелена!
Хората те посрещат с името ти. Какво ще помислят решава името ти.
Доктор Джейн ми го обясни, и спрях да съм
Изи Финкелщайн от Бруклин завинаги. И реших да стана Изабела Патърсън.
Откъдето аз си поискам.
Привет! - Много се радвам да те видя.
И аз. Прекрасно изглеждаш. - Благодаря ти.
Мистър Албертсън, здравейте. - Привет.
Намери ли ни добри актьори? - Колко е хубаво, че сте с нас!
Нали помниш Джошуа? - Разбира се.
Пишеш все по-гениално, Джошуа! - Благодаря. Радвам се, че се съгласи.
Привет на всички. Закъснях ли? - Разбира се, че го помниш!
Няма как да забрави нашия Лондон. - Разбира се, мили.
Толкова се радвам да те видя. - Обич моя.
Добре, стига приказки., Давайте да работим, Сенди. За работа.
Това е чудо! - Прекрасна си!
Сет, голям палавник си. - Надявам се.
Знаехте ли, че Сет Гилберт ще е там? - Не, не знаех.
Мислих, че той съвсем напусна театър, и се снима в кино.
Той имаше роля, със смешен розов костюм и дресирана гигантска пчела.
"Човек пчела"? - Да
Но след пета серия спрях да гледам. - А какво Делта Симънс?
Да разкажа ли една случка с нея? - Да.
Веднъж тя дойде да се подстригва, и майка ми й миеше косата.
Дори има снимка как майка ми и Делта заедно стоят до камина.
Няма случайни неща. Изпадна шанс да поработя с нея.
Орис, но така и не й казах.
Не, всичко ми е ясно, само едно питане.
Обещай ми, каквото и да поискам аз,
когато и да е помоля, винаги ще ме подкрепиш.
И никога не...
Винаги ще си... - Винаги ще си мой приятел и...
Какви са тези? - Дъщерите на продуцента.
Така или иначе ще бъдеш мой приятел. - Чудесно е! Благодаря! Супер!
Трябва ни малко по-голямо момиче, но благодаря ви, че дойдохте.
Благодарим ви!
Браво! Благодаря, момичета. - Сенди, кой е следващиятт?
Така, сега е Изабела Патърсън.
О, боже...
Нека да ви помогна. - Помогни й, Сет.
Извинете, вълнувам се, - Недейте. Отпуснете се.
О, Боже, в никакъв случай. Тази не ни подхожда!
Защо? - Защото с различен типаж.
Тя е идеален вариант.
Моля да ме извините. - Не се притеснявайте.
Готови ли сте, Изабела? - Ако не се чувствате добре,
Сенди, отбележи си, елате друг път, когато сте по-добре.
Струва ми се, че е болна. - Не, по добре днес.
Четох астрологически хороскоп, и днес ми е късметлийски ден.
Добре, съгласен съм, със звездите не мога да споря.
Да започнем. Може да имаш късмет. - Имам три сцени.
Ще се ограничим с една. Нямаме време. - Добре.
Коя да прочета? - Защо да не изиграе интимна сцена?
С мен. - Не, не.
Покажете сцена с две жени.
Аз ви помня. Не бяхте ли в "Баркли" неотдавна?
Не. - Сет, в тази сцена те няма,
така че, разходи се засега, и нека да започват вече.
Извини ни. Хайде.
Готова ли си, скъпа, или да изчакаме? - Не.
Сигурна ли сте? - Да, всичко е наред.
Сигурна ли си, че не искаш да пийнеш? - Не, но не знам от какво да започна.
От каквото поискаш.
И аз не мога да разбера как се получило така, но...
онази вечер беше като в мъгла.
Знаете ли, работата ми е такава, че всъщност...
не знаеш кого ще видиш, докато лично не дойдеш на място.
Нещо като доставка, но по-интимно. - Какво имаш предвид?
Колко е трудно всичко това. Но ти си ми най-добрата приятелка,
и аз всичко ти разказвам, и това също. Ако не те обичах нямаше да ти разкажа.
Пак щеше да си ми приятелка, но нямаше да знаеш нищо.
Но аз трябва да ти разкажа всичко. - За какво говориш?
Аз бях курва...
Всъщност и сега съм курва.
Курва?! - Мога ли да те помоля за нещо?
Каквото и да кажа, моля, не ме осъждай.
Обещай ми, че въпреки всичко пак ще си ми приятелка и няма да ме изоставиш.
Разбира се, никога. Обичам те.
Но това е такъв... такъв шок.
Колко ме разстрои, гадни копелета. - Ами, избирай, първо лошата новина,
или много лоша новина, или веднага много, много лоша новина?
О, Боже, това не е всичко?
Добре, давай лошата. - Презервативът се скъса.
Не... - Да.
А много лоша новина, че съм бременна. - О, Боже...
Да. - Аз... Значи ще стана леля,
не е толкова зле. - Ами...
сега най най-лошата...
Да...
О, Боже... - Какво? Казвай.
Това е твоятт Фред.
Моля те, не ми се ядосвай, и на него също.
Това беше толкова глупав, безумна и необяснима постъпка,
която с всеки може да се случи. Това не можеш да го предвидиш.
И само не ме осъждай, и недей да ме мразиш.
Това беше гениално, скъпа! Прекрасно!
Скъпи, нима не е чудо? Арнолд?
Много добре. - Да.
Супер. Благодаря ви, че дойдохте, но нямаме време, така че...
Ще я изпратя, Сенди. Продължавайте. - Беше чудесно!
Благодаря ви много. Чао. - Чао
Ще ви изпратя. Нямате нищо против?
Нима тя не е чудо?! - Със сигурност, и то голямо. Чудна е.
Тя е чудесна. - Супер!
И на мен така ми се струва.
Те ме разчувства. - Добре, кой е следващият?
Продължаваме.
Все пак сте била курва? - В пиесата.
Не сте имали предвид пиесата. - Не, това беше Изи, не бях аз.
Но вие сте Изи.
Бях.
Не искате ли да вечеряме тази вечер?
Дори не знам... Да, защо не. - Супер.
Толкова ме потресе четенето ви.
Но да се призная, бях потресен и преди него. И така...
Така ли? Благодаря ви. - Да...
Добре ли познавате Арнолд? - Познаваме се, но не толкова близко.
Помага ми с пиеса около година. Защо? - Не, нищо. Изглежда приятен мъж.
Да. Какво ще кажеш за италианска?
Кухня. - Да... Разбира се.
Добре. Ресторант "Унико" на пета. Или да ви взема от вкъщи?
Не, ще се видим в ресторанта. В колко? - Примерно в осъм?
Добре. Ще се видим там? - Добре.
Добре. - Не казвайте на никого,
но ще стискам палци за вас. - Благодаря ви.
Ще се видим скоро. - Добре, чао.
Гледахте ли филм "Закуска в Тифони"? - Да.
Даваха го някъде в центъра. Видях плакат.
Одри там е толкова красива. Купих си билет, и отидох.
Филмът не ми излизаше от главата. При нея всичко беше под контрол,
навсякъде точно сметки... - Тя беше курва.
Може би искала да бъде такава, която обичаше да пийне вино,
да танцува, да забавлява всички. И ако някой и пъхне петдесетачка
по пътя към тоалетната, значи изкарала пари.
Тя прави живота им по-красив.
Знам, че това са халюцинации, но искам да разбера повече за тази жена.
Какво има в тази жена особено, че не можете да я забравите?
Те не прилича на баба ми. - Моля?
Всички жени, които познавах, говориха като баба ми, освен нея.
Запалка! - Какво?
Запалка? - Да, защо?
О, Боже. - Защо о, Боже?
Исках да кажа о, Боже, това е прекрасно. Прекрасно име!
Да, не се среща често такова име. - Не, не често, но в терапията често.
Обичайно име в терапия. - Познавате Запалка?
Да, познавам я, и какво от това? Всъщност съм ? лекар.
Професионалната ми етика забранява да обсъждам всичко, касаещо нея.
Тя е много мила, малко нервна, и има куп други проблеми,
и трябва да открие катеричка в себе си. Но това е тайната ?!
Конфиденциално е! Доктор съм! И доктор не може да обсъжда
личен живот на клиента си.
Ако след вас влезе клиент, и ще му кажа, че преди него излезе лунатик,
луд, човек, обладан от някаква си Запалка. Ще ви хареса?
Ами аз... - И между другото,
едва ли това момиче, дори да е красавица, струва такова внимание,
особено женен съдия, осъждащ други. Няма да ви осъждам, но това е глупаво.
Привет, това е Джордж... - Виждате ли колко съм добър лекар?
Това е гаджето ми, но не вдигам телефона. Защото това е вашето време.
Закъсах с пиесата. Няма как да вечеряме.
Извинявай, няма как да стане. Съжалявам.
Какво стана? Защо няма да стане?
Добре, знаеш ли, ще гладувам. И преди гладувах, и нищо.
И аз почнах често да гладувам. Да гладуваме заедно?
Искате ли да вечеряте с мен? - Каква кухня?
Италианска. - Става.
Отиваме? - Добре, но първо ще пикая.
Съжалявам, но няма как да се съглася.
Патърсън уцели десетката. И Сет го каза.
Тя притежава нещо такова, което няма в другите.
Усеща се някаква опитност, все едно го е преживяла
Да, така е. - Трябва да кажа, че ги подкрепям.
В нея има нещо много, много особено.
В детска градина бях влюбен в подобно момиче.
Също курва? - Да, по детски разбирания.
Колко прогресивна школа. - Да.
Добре, Сенди, кого още не сме гледали? - Никого.
Супер. Тогава да приключваме, и утре ще решим.
Тази Изи... все едно я срещах някъде преди.
Просто е защото има стандартно лице, каквито са хиляди.
Не мисля така. - Не знам, толкова съм гладен,
че и мозъка вече не ми работи. - Добре, тогава приключваме.
Благодаря.
Още повече си се разхубавила. Дано по-скоро да минем
към любовните сцени. - Стига, Сет.
Благодаря ви, господин режисьор., Прекалено много изненади за първи ден.
Така е. Затова и ходим на театър, да се изненадваме.
Да, и на теб няма да е лошо да се постараеш на утрешна репетиция.
За днес не беше зле. Все пак е начало. Извинявай, ако бях малко груб днес.
Няма нищо! - Позволи ми да се реванширам
с романтична вечеря.
Чудесно! Заповядайте менюто. - Благодаря ви.
Слушам ви, сър. - Искам да вечерям ето там.
Заповядайте.
Привет!
Привет. - Извинявай за закъснението.
Глупости, няма нищо.
О, Боже, добре ли сте? - Добре съм.
Нека да ви помогна. Ставаме...
Може би малко вода? - Не.
Скоч със сода? - Това да.
Сега ще ви донеса.
Благодаря ви. - Заповядайте, мадам.
Прекрасен ресторант!
Какво ти има? - Нищо, нищо... аз...
Пресъхна ми устата.
Какво се случва с теб? - Не знам какво се случва с мен,
но много ми се пие. - Тогава вземи чаша и пий.
Защо го изпускаш на пода?
Как се оправяха родителите ти с теб?
О, Боже, умирам от глад.
И така, от артистите вече ми писва, с тях само неприятности имам.
По-добре добър бизнесмен. Срещах се с един драматург,
Те постоянно си измислят нещо, дори когато са до теб, те...
Поне чу ли какво ти казах сега? И защо се криеш от мен?
Не се криех. Да, съдии, разбира се, е по-добре.
Без съмнения. Да, да!
Май време е да променям нещо в живота си, и то отдавна.
И къде гледаш постоянно?
Благодаря ви!
И тя ли е тук?
Отдавна не са ми подарявали цветя.
Ех ти, кучко!
О, Боже, добре ли сте? - Да, да.
Нещо днес всички падат.
Каква изненада! Моят психотерапевт.
Джейн, всичко ще ти... - Освобождавам те.
Джошуа, добре ли си? Да, всичко е наред.
Познаваш ли? - Да, как да не я познавам.
Тръгваш ли си? - И ти си освободен.
Можете ли да внимавате? - Извинете, виновен съм.
Да... - Чуй ме...
Колко е хубаво тук.
Аз... трябва да отида до тоалетната. Спешно.
Всичко наред ли е? - Татко? Какво правиш тук?
Работя. - Работиш ли?
Дълго за обяснение, а ние съвсем нямаме време.
Сине, чакай ме тук.
Ще отида до тоалетна, ако нямаш нищо против.
Джейн, почакай!
Звездата от кастинга, и ти си тук.
Искам малко да се освежа.
Напълно те разбирам.
Джошуа, какво правиш тук? - Арнолд, здравей.
Делта постоянно хвалеше този ресторант,и реших да пробвам.
Ясно. Дойдох с Изи. Тя ме срази. - Какво? Искаш да кажеш, че е тук?
Да, в тоалетната е.
О, пресвета дева Мария. - Какво?
Джошуа, и защо...
Ваша чест, да се разходим. - Не искам. Ще вляза вътре,
и да разбера какво се случва. - Аз не бих, разбра ли?
Нищо не разбирам. Нищичко! - Довери ми се.
Виж, скъпи, кого открих в тоалетната. Джошуа!
Той вече ми каза. - Привет.
Как си? - Благодаря, добре.
Джошуа не си губи времето. - Не, аз само...
Арнолд, видя ли менюто? - Не съм...
Децата ни обожават бабите си, но днес би било добре да си легнат по-рано.
Знаете ли, не се чувства добре. По-добре да... да си вървя.
Ще те изпратя. - Оздравявай.
Да, оздравявай. - Каква изненада! Една минута, Дмитри.
Запалка! Каква изненада!
На мен ли говорите? Аз съм Изабела.
Познавате ли се? - Не, тя се припозна.
Припознах се. - Да.
Цялата банда дойде, и всички са тук.
Делта, днес си по-млада, отколкото когато правихме спектакъл на Пикадили,
Помниш ли? - Това не се забравя.
Да... - Радвам се, че ви видях всичките,
но по-добре ще си вървя. - До, утре. Оздравявай!
Да, седнем, Франки. - Да.
Арнолд, Френки работи при Вики. - Коя е тази Вики?
Извинявай, сгреших. Обърках се. - Да.
Днес нещо всичките не са във форма. Може би е от времето?
Да... - А може би е от хормоните.
Ще се видим сутринта. Късмет, ваше височество.
Чао!
Лека нощ! - И от мен.
А момичето си я бива. - Момиче?
Изабела Патърсън. - Да, не е лоша.
Просто ти доста странно се държиш. - Почти не я погледнах!
Точно това е! - По-добре да не гледам,
отколкото да пускам лиги при вида на Сет - съблазнител.
Каквото и да каже, смееш се все едно той е велик хуморист.
Какво общо има? Ревнивец. - И постоянно ти говори
за Лондон и Пикадили, и за чудесно време прекарано заедно.
Всички се гордеем с онзи спектакъл. - Разбира се. Не се обиждай.
Ето ги. - Съдия!
Какво? - Извинете, но има един малък проблем.
Заедно с нея синът ми. - Това е синът ви?
Да. - Тук нещо съвсем се обърках.
И отдавна ли са така? - Какво говорите?
И аз разбрах преди половин час. Какво намеквате?
Това е несправедливо. Съгласен съм. Несправедливо е.
Какво? Почакате! - Писна ми от обидите ви.
Надявам се, че вече сте по-добре. - Да, много по-добре съм.
Но вие така и не сте вечеряли.
Може би ще влезете да хапнете сандвич?
Да, защо не. - Добре.
Може ли да замълчиш? Поне за 5 минути? - А ти можеш ли да не мрънкаш?
Затвори си устата! - Затвори своята! Изхвърли боклука!
Това е нормално... За първи път срещнах драматург.
Той беше джентълмен. Не се опитал да ме целуне,
въпреки че видях, че му се иска.
И той ме помоли да го запозная с баща ми.
Преди никой не ме е молил. Дори не см канила и момчета вкъщи.
Но аз точно така си представях драматург.
Той е толкова загрижен, и беше като Артър Милър, а аз като Мерилин.
Хубав сандвич, благодаря ти.
Всичко ли е наред? Изглеждаш тъжна.
Не... аз така... едва ли.
Ще взема тази роля.
Настроен съм оптимистично.
Толкова сте мил.
Ще ти звънна?
Да, защо не.
Ами, благодаря ти за пиесата ми.
Чао, Джошуа.
Чао!
Лорета добре го прочете, но Изабела прекрасно го прочете,
и трябва да решим днес. - Да.
Не разбирам, къде е проблем? - Няма никакъв проблем. Какъв проблем?
Но решение, е процес. - Значи процес?
Да, и процес започва от гевреци...
По-добре сега ме убий. - И от закуска. Заповядай.
Арнолд! - Ъгълът на 61-ва и Медисън.
Прекрасен ден, нали?
Хубав разговор водим. - Това не са такива гевреци.
Исках с мак, а ми дадоха 4 със сусам. - Колко може да мрънкаш?
...които никой не купува. - С какво не ти допадна тя?
Защо ме притискаш? В търсенето съм. Не искам да прибързвам.
Нима? А кой ми говореше, че най-важното е усет?
И да разсъждаваш по-малко. - Не можах да го кажа.
Точно така го каза! - Аз да говоря за усет? Не.
Какво ти има? - Нищо, но всички ме притискат.
И съпруга ми слага масло в огъня. Защо го правиш?
Съгласи се, нещо има в нея. Може би го правеше в миналия си живот.
Сега ще обсъждаме миналия ? живот. - Защо не.
Какво се случи? - Къде е шофьор?
Това не е ли той? - Той е. Ама къде тръгна?
Според мен се качва в такси.
Това го виждам за първи път. - Казахме нещо, което не трябва?
Най-вероятно.
Или това е мафия, и сега ще се взривим.
Тогава да излизаме. - Той не издържа на напрежението
на нашата дискусия.
Ето колко раними таксиджии има по наше време.
Или просто това му е начинът. - Добре, ще и дам тази роля.
Толкова бързо се нави! - Да.
Нека да даде на таксиджията 10 %.
Ало. Сенди?
Това е шега, нали?
Утре сутрин? В 10:00? Добре.
Много ви благодаря! Добре, чао!
Дадоха ми роля! - Къде?
Бродуей! - Бродуей?
И така вие получихте ролята? - Така ми каза, да.
И му повярвахте? - Да, странно разбира се,
но не знам как може да се измисли такава история.
Както си измислил името, както изневерявал на жена си. Той ви излъга!
Не мога да се съглася с вас.
Запознахме се с Арнолд при специални обстоятелства,
и той с нищо не ми е задължен.
Включително и да ми говори истина, а още повече и да ми дава роля.
Може би напразно е постъпил така, предвид последиците.
Не викай. Нека ти обясня. - Не. Не, не.
Махай се! - Аз бях...
Ти си един от най-кошмарните хора, които...
Не, знаеш ли, ти си най-кошмарният човек от всички, които познавам.
Отменил вечерята ни, заради срещата ти с болната ми пациентка.
Разбери, това означава, че и ти не си добре!
Сега ще те прободна в онова място. - Джейн, спри се,
правих го заради пиесата. - Пиесата?
На мен... не ми пука за пиесата ти.
Идиотската пиеса, не ми пука и за теб. Махай се!
Ало. - Как можеш да отговаряш на обаждане
в моя офис. - Вярно? Супер е! Радвам се за теб.
Вижте го, той се радва! Не разбирам.
С мен си в депресия, защо? Кой е? - Не мога да говоря, звънни по-късно.
Лудата блондинка или баща ти? - Джейн, поговорете с мен.
О, боже! Знаете какво? Повръща ми се от вас. Вън и двамата.
Всичките вън!
Махай се! Добре, добре.
Вън!
Само прилягащи дрехи, а на мен ми трябва нещо по-свободно,
или да тръгна на липосукция. - Стига де, прекрасно изглеждаш.
Комплимент ли търсиш? - Стига!
И да не дава Господ да не кажа. - Пиленца, какво правите тук?
Знам какво правиш тук. Рекламата храни актьора.
Привет. - Привет, скъпи.
Това е Сесил, агентът ми по PR. - Мисис Симънс,
ще се снимате ли в рекламата ни? Режесурата ще е ваша, мистър Симънс.
Албертсън всъщност. - Всичко развалих.
Така изглежда. - Благодаря, не се снимам в реклами.
Много жалко. - Това не е за мен.
Ти търсеше нещо с голям размер? - Свободна кройка.
Да знам, всичко е там. - Добре. Радвам се, че се запознахме.
Късмет! - До скоро, Сет. Чао.
Чао, приятели. - О, боже!
Защо бързаш? - Тук нищо не ни става. И много скъпо.
Ще отидем в нормален магазин, в "Шанел", или в "Прада".
И цените им да са като тук. - Тук получавам клаустрофобия.
Не ми стига въздух, искам на свобода! - Красота! Изглежда страхотно.
Отивам в пробната. - Добре, ще видя. И аз харесвам това.
Арнолд, и без теб ще се справя. - Сигурна ли си? Аз мога!
Ще гледаш вкъщи как свалям всичко това.
Добре аз само... - Не досаждай, сама ще се справя.
Разбирам, но искам да видя дали ти отива.
Катерички с орехи! Удари ли се?
Не мога да повярвам, че се видяхме! Не мога да се сдържам!
Марджи съм, от Чикаго. Търсех те навсякъде.
Може би не го знаеш, но си ми преобърнал целия живот!
Занимавам се с мода и работя тук. - Моля те, замълчи.
И още, с никого не ми беше толкова хубаво в легло, а и изобщо.
И защо?! Катерички с орехи! - Моля те! По-тихо!
И отново здравейте. - О, Боже, Сет Гилберт.
Страстите се нажежават. - За какво намекваш, Сет?
Само не така, добре? - Какво друго ще кажеш?
Нищо друго, чао! - Катерички с орехи, така ли?
Ти си подъл безполезен изневеряч
Да не си посмял повече никога да ме доближиш!
Делта, почакай, Делта!
Сет, почакай!
Видях номера му, няма да се измъкне. - Не, аз ще платя всичко.
Няма да има проблем, това е жена ми. - Жена ви?
Тя много бърза, закъснява за среща. Невнимателна е.
Добре, разбрах ви. - Всичко е наред, познавам го.
Той ще плати. - Ок, а съпругата ви да пие хапчета.
Да, май й трябват... хапчета. - Чуй ме Дерек, Арнолд,
или не знам кой си. Да знам, че напразно се развиках там,
просто се зарадвах, когато те видях. - Няма нищо.
С карта или кеш?
Кое е това момиче? Курва? Като онази твоята от ресторанта?
Може би. Момиче, ескорт. - Каква разлика?
Целия им ескорт, не гледа по-далеч от носа си. Кучи син.
Да, така е. Каква полза от нас мъжете?
Какво ще кажеш за... - Сам ще е виновен!
Сещам се за Лондон, нямаше нищо по-хубаво.
Стига, Сет. Ние толкова дълго време вървяхме по различни пътища,
че това е несериозно. - Ти, да. Аз сега бих сменил посоката.
Знам, майстор си в това! - Стига, това е различно.
Глупости. - Готов съм, Делта.
Стигнахме, мистър Гилберт. - Какво рекламираш?
Одеколонът ми. - Представям си как се казва.
Не се казва чак толкова зле. "Съблазните на Сет".
Яко. - Сет, Сет, може ли автограф?
Мистър Гилберт, радвам се, че дойдохте. Всичките са в нетърпение
да ви видят на живо. - Намек ли е?
Той ми се подиграва!
Делта, тук съм, не изоставай! - Старая се.
Внимавайте!
Моля ви, толкова отдавна ви чакаме! - После.
Тук съм, отзад! Сет!
Сет! - Чакайте, госпожо! Хванахте се.
Какво говорите? Сет, почакай! Сет!
Явно не сте профи. Решихте още да откраднете?
Костюмът ви се стори малко? - Тук нищо не съм крала.
А къде сте откраднали? - Не, аз изобщо не съм крала.
Просто се скарах с мъжа си, и избягах, казва се Арнолд Албертсън.
Той отдавна платил за всичко. Оставете ме.
Бих се радвал, но не сте адекватна. Различни неща чувахме,
но такова е за първи път. Скарала се с мъжа си в Барнес,
и тръгна към Менсис. Свийте още нещо. - Не ме разбрахте, нищо не съм крала.
Да, слушам ви. Какво? Кой?
Каква полиция. Какви глупости ми говорите?
Откачихте ли? Да, дайте й телефона, моля ви.
Арнолд, трябва да ме вземеш оттук в къщата на родителите ми.
и давам ти за това точно 20 минути, и после да те няма.
А на теб ти съветвам да вземеш стая в хотел, и да викнеш още една курва.
Катерички с орехи! Гадина!
Еднорог беше нещо като символ на жена.
Още в онези времена, когато към жени се отнасяха като към скарб.
Като скрап? - Не, скарб.
Накратко, те бях задължени да изпълняват всички заповеди на мъже.
Всъщност и сега е така. - Да, сигурно.
Затова и написах пиесата.
Разбираш ли, в древността проституция била свещена професия.
Наистина ли? - Докато не разделиха
духовността и сексуалността. И напразно.
Да. - Наистина си романтик, Джошуа.
Сигурно Джошуа нещо видя в мен, и той...
Той не е такъв като Арнолд. За Арнолд парите бяха важни, както и на мен.
А Джошуа мисля, че е първият човек, който повярвал в мен.
И, разбира се, в този момент се появил някой от моето минало,
и развали всичко. - Защо ми разбиваш сърцето?
Нима не разбираш, че ми разби сърцето? Изи, Запалка, и коя си още!
И съдии имат сърце. - Мистър, тук не е най-подходящо място
за този разговор. Затова ви съветвам да се върнете там, откъдето сте дошли.
А аз ти съветвам да си затвориш устата. Говоря с дамата.
С царицата на нощта, която ми разби сърцето.
Звъня на Вики, в ескорта, а те ми...
Джошуа, защо го направи? - Татко?
Той е възрастен. - Той мръсен дъртак.
Какво общо има? - Добре, може и да съм мръсен,
но не съм дъртак. - О, Боже, Джошуа,
знаеш ли поне в какво се забърка? Тази дама била с режисьора ти.
Имали романтична нощ.
Изабела, почакай!
Изабела!
Сигурно ви беше тежко, когато Джошуа разбра всичко.
Къде се губиш? Телефонът загря! - Цял ден звънят. Постоянно.
Джошуа, Сенди, и Арнолд. - Пак!
Здравейте, Изи там ли е? - Дерек е!
Ало. - Арнолд е. Спешно трябва да се видим.
Можеш ли да дойдеш в "Баркли"? Същата стая 1369. Ще ти обясня всичко.
Само ела. - Сигурно няма да мога.
Какво значи, сигурно няма да мога?
Трябва да репетираме. Идвай по-скоро.
Добре...
Здравей Вики, това е доктор Дулитъл. Да, да, днес. В "Баркли".
В 20:00, на същото име. Сещаш ли се за онази Запалка?
Някоя, като нея.
Насам, сър, заповядайте. - Благодаря сине.
И така, Уилба...
Ало. - Сет Омали? Потвърждавам.
Пътува. Ще дойде до половин час. - Супер, благодаря, стаята е друга.
Да, казахте ми. - Една секунда, опишете ми я.
Добре.
Да. - Сет, хайде сега.
Делта? - Не, Савска царица!
Добре, царице, изчакай ме, водя друг разговор, ей сега.
Вики? - Висока, блондинка...
Не, спри я, сега няма как. - Не мога да я върна, тя пътува.
Мобилен има ли? - Да.
Обади й се, да отиде при друг клиент. Ще звънна по-късно.
Ще пробвам, макар че има проблем с телефона.
Обади й се, и после на мен. - Добре.
Да. - Идвай.
При родителите си? Стая 1328. - След малко идвам.
До скоро.
Извинете. - Няма нищо.
Никой ли не ти звънял? - Ти ми звъня...
Не! Вики! Тя каза да тръгваш при следващ клиент. Зает съм сега.
Зает значи. - Да.
Ок, няма проблем. Ще почакам. - Не, не.
Друга жена сега ще дойде тук. - Така ли?
И аз я обичам! - Така ли?
Разбра ли ме?
Английския ми... не толкова бързо...
Вики ми каза да идвам тук...
Номер 1-3-2-8. - Да, така е...
Ти не ме разбра.
Аз звъня Вики... - Чакай, чакай...
Не, не, почакай. Недей. Трябва да си ходиш. Веднага.
Да... Звъни... - Мамка му!
Всичко е толкова занемарено... Всичко...
толкова сложно... - Много.
И Джошуа всичко разбра за нас двамата. - Разбра ли?
И Сет... - Да, аз...
...разбрах го това.
Остана само Делта.
Значи да не се отказвам от ролята? - Какво говориш? Разбира се, че не.
Ние сме професионалисти.
Не, Кенди, сега ти ще слезеш долу, и оттам ще звъннеш на Вики.
Не, Вики ми каза да почакам. Аз чакам.
По дяволите! Кой е? - Аз съм, Сет.
Делта! - Да.
Една секунда. Панталонът ми.
Бързо в банята, побързай! - Ок, да. Звъня на Вики...
Ето...
Колко жени имал според теб? За какво му е?
Какво значи всичко това? Ти разбираш ли нещо?
И защо това промени изцяло живота й? Какви глупости!
Почакай! За какво говориш? Мислих, че ще говорим за нас.
За галерия "Серпентин", и Хайд Парк.
Просто прегърни ме... - Ела тук.
Все още те обичам, Дел.
Скъпи.
Трябва да отида до банята. - Къде?
Банята. - А, банята!
Тоалетната чиния е счупена, трябва да я оправят.
Не ми трябва тоалетната ти. - Не ти трябва тоалетната ми?
Не, не ми трябва тоалетната. - Ами, щом не ти трябва тоалетната ми,
Стига за тоалетната си! Странен си.
Ало, Кенди? Кенди!
Канди, помолих те да изчакаш. Там ли си още?
Делта, Делта, скъпата ми. Това не е това, което си помислила.
Съвсем не е... - Кучи син!
Делта, Делта!
13 29, това е съседната стая. - Ок, благодаря Вики.
Делта, това е недоразумение. Те не е дошла при мен.
Стига, Сет. Научи се да лъжеш. - За какво да каня и двете ви?
Безсмислено е. На момичето й потрябва банята, изплаши се.
Лейди, аз съм виновна. На мен ми трябва 1-3-2-9.
Друга стая. Благодаря ви за банята, мистър.
Привет! - Влизай, хайде!
Ето, казах ти. - Пак не вярвам. И ти харесваш курви.
Като мъжа ми. - Това е защото не си моя, а негова.
Не, аз съм ничия! Сбогом.
Арнолд Албертсън, моля.
Слушам. Кой? Арнолд.
Да, аз съм. С кого говоря?
Делта? Не, не! Делта, скъпа...
А къде... къде си? Долу си?
Ама какво правиш тук? Мислих, че... Не, не...
Да, радвам се да те чуя. Но миналия път се обади от полицията.
Аз... Да, разбира се, качвай се.
О, Боже мой! - Защо й каза да се качи?
Загазихме! Знаеш ли какво значи това? Торнадото се качва с асансьора,
и епицентърът ще е тук. Така че, трябва да бягаш!
Трябва да тръгваш!
Боже, не съм виждал толкова бързи асансьори.
Бързо в банята! - Сега ще повърна!
Стой тихо!
Здравей, скъпа. - Арнолд, отдавна ли го правиш?
Какво аз? - Онова! Ясно, че не беше първи път.
И шегичката с катерички и орехи е твоятт трик.
Мислих, че той е само наш.
Ти ми го каза, за да помогнеш в труден етап от кариерата ми.
А ти си го използвал, за да съблазняваш, да лъжеш.
Такава обща приказка за тази, която те слуша.
Скъпа, всичко е по-сложно... - Отколкото ми се струва. Разбира се.
Къде е причината? Готвил си се към новата ти пиеса, или кино?
В някакъв смисъл ме засягат историите им.
Нима? - Не, просто съм такъв... феминист.
Със сигурност. - Не е точно така, но...
по-скоро е ментална нагласа.
Странен парфюм, Арнолд. Не минаваха ли от тук катерички с орехчета?
Какво говориш? Не, аз съм...
Не може да бъде!
Два пъти за една вечер! - Делта!
Делта, недей да отваряш! - Махай се!
Делта, това е съвсем различно, това е...
Така е, той не ви лъже, наистина не лъже,
Така, знаете какво? Това е нещо!
Сега излизам аз!
От стаята, от хотела, от пиесата!
Не мога да живея така!
Късмет и на двамата ви!
Делта, стой! Почакай, Делта!
И ти си тук. Не вярвам на думите ви. - Не е това, което си мислиш.
Да ти обясня! - Не за първи път виждам,
как Изи излиза от стаята на Арнолд. - Колко интересно!
Струва ми се, че всички знаят какво се случва, освен мен.
Глупачка, пълна глупачка. - Не е така, не си глупачка.
Вие мъжете заставате един за друг, ако нещо има.
Какво правиш тук изобщо? Постоянно се вре тук със своите
шалчета и кучета. Защо се месиш? - А ти си луд да тичаш по жени
с такава жена. - И кой от вас не е тичал?
Не, той само искаш да ми помогне. - По-спокойно.
Да, разбира се... - Той промени живота ми!
Той ми даде 30 000$ и сега имам собствен апартамент.
Той какво? - 30 000 $? На теб?
Да. - Не издържам!
За една нощ? И какво си правила? - Не ме разбрахте! Аз просто исках...
Доволен ли си? Кой ти даде правото да съдиш другите?
Чуй ме, не си го търси! Здраво място няма да оставя!
Не се и съмнявам! - Израснах на лондонските улици!
Където съблазни и жена ми! Нищо подобно!
Обичаше теб, и бих искал да знам защо! - Защо ли? Защо съм добро момче!
И я обичам! - И курви обичаш!
И какво? И аз има недостатъци! Ясно? Както и ти!
О, Боже! Губя си времето! Разкарай се!
Отивам да си лягам! Изморих се! - И върви!
Но утре сутрин, пак ще ми бъде много приятно да работя с теб, Арнолд!
Да! Стаята ти е там, сър. - Знам!
Беше една от онези нощи, когато се прибираш няма на кой да звъннеш.
Сладки сънища! - И на теб!
А и няма и капка водка. И нищо няма по телевизията,
освен тъпите реклами. И... си сама...
Сама със себе си... И тогава разбираш значението на думата "страх".
Защото искаш някой да те прегърне. И без значение кой.
Просто някакъв минувач.
Аз... не мога... Не трябва да съм сама.
Когато съм сама, гледам се в огледало и си казвам същото,
което каза Кетрин Хепбърн:
" Аз вярвам в розовото.
Аз вярвам, че щастието ще ви освободи от калории.
Аз вярвам в целувките. Повече се целувайте.
Аз вярвам, че трябва да бъда силна,
дори всичко наоколо върви наопаки.
Аз вярвам, че щастливите момичета са най-красиви.
И аз вярвам, че утре ще има нов ден.
И аз вярвам в чудо".
Аз вярвам в чудо.
И това... това винаги ме спасяваше.
Привет Изабела. Слава на Бога. Снощи цяла вечер ти звънях,
а ти не вдигаше. - Не знаех какво да правя,
и реших да дойда все пак. - Привет, Джошуа.
Привет. - Как ти се спеше?
Не добре. - Нищо, случва се.
Веднага започваме, имаме малко време. Всички ли са тук?
Да, всички, освен Делта. - Значи не са всички.
Какво значи "да, всички, освен Делта"? Щом всички, освен Делта, не е "да".
Всички, освен Делта, сър. - И не съм сър, Сенди.
Добре, ще започнем без нея. Ще седнем, и ще започнем да четем.
Добро утро на всички. Предполагам ще започнем с четенето?
Да, тъкмо това предложих. - Добре.
Хайде вече да седнем и...
Позволете ми да кажа няколко думи, преди да започнем.
Всички тук сме професионалисти.
Разбира се, че понякога при нас могат да възникват проблеми в личен план,
Нормално е. Но сме професионалисти.
защото не позволяваме на проблемите да пречи на работата ни.
И никога няма да ги обсъждаме под никаква форма.
Използвайте ги за ролята в играта си, но нека това да не ви пречи
от главната ни цел, която се отнася към онзи стар театрален девиз,
на който лично аз вярвам: "шоуто продължава, и така ще бъде".
Да си спомним за публиката... - Да, съгласна съм.
Но мисля, че не трябва да четем цялата пиеса.
Само акт 1, сцена 1, диалог със Сет. Взимаме бика за рогата.
Моля? - Козела за ташаците!
Добре. Но първо ще прочетем цялата пиеса.
Но предвид ситуация, за която няма да говорим,
струва ми се, че трябва да помогнем на актьорите да го превъзмогнат.
Да стигнат до края на дълъг тунел, а не следват пусти режисьорски норми.
Мисля, че си повече, от режисьор.
Някой против това? Сет, Изи? Някой? - Не...
Не, съгласна съм. - Супер!
Добре, ще започнем от първа сцена. Само Сет и Делта.
Останалите ще гледат от залата.
Сложете спалнята, диванче, и два стола.
И така, завесата се вдига. Стая на Хел Финген в хотела.
Делта, кажи, когато си готова. - Сега не е моя реплика.
Но ако нещо, съм готова.
Защо не искаш да разбереш думите ми? Как още да кажа? Прости ми.
Нищо, свикнала съм.
Ти винаги крещиш, когато не знаеш какво говориш.
Знам какво говоря, но ти не искаш да ме чуеш.
Чисто по женски: когато не искаш да чуеш нещо, млъкваш.
Просто не мога да проумея, как можеш да спиш с друга, и после с мен,
и да казваш, че това не значи нищо. - Точно така е.
Тоест казваш, че си спал с друга жена, и след това изцяло го забравяш?
Дори никакви приятни спомени? - Не го казах.
Тогава... - Какво тогава?
Как аз мога да не мисля за това, за което самия ти мислиш в леглото ни?
Откъде да знам, че си с мен, а не с друга, с която беше преди?
Излиза, че сме на различна вълна.
Макар, че и аз мога да представя друг, вместо тен.
Не знам на къде клониш. Аз само предложих да отидем
във вегетариански ресторант, и ти започна.
Дай ми. - Нали ги спря?
И ти. - Това, че не се сдържах, не значи...
Не мога да дръпна от цигарата ти? - Не го казах.
Тогава дай ми! - Сега срам ме да пуша,
все едно те изкушавам. - Аз съм независим човек!
Дай ми да пуша, да те вземат... - Стига! Ето ти!
Благодаря!
Дзън-дзън, дзън-дзън.
Вземи телефона. Сигурно е приятелката ти.
Моите приятели няма да звънят.
Ти ще го вземеш. Сега не искам да говоря с никого.
Гладен съм нещо. Ти какво искаш? - Да дойдеш при мен, и да ме целунеш.
Как точно да го направя? - С превръзка на очите.
И с кръстосани крака. - Ако с превръзка и краката...
Не знам как да прочета репликата. Как смяташ?
Чети сценария, Сет! -Добре, добре.
После ще обсъдим детайлите. - Добре.
Да, чети вече, Сет. - Ако с превръзката,
и краката да разтворя?
Млъкни и целувай.
Той се накланя и дълго я целува.
Стига вече.
Добре, стига! Стига ви толкова! Стоп! Стига!
Тук да не е публичен дом? И аз съм длъжен да го гледам?
Извинявай. Влязох в ролята. - Добре, стига. Почивка.
Не беше зле...
Шет! - Пфу! Махни се.
Какво има? Ела тук.
Защо си тук? Къде е Джейн?
Уилба!
Уилба, къде тръгна? - Какво се случва тук?
Ще ви кажа какво се случва. Наехте тази курва,
защото знае всякакви трикове. Искате ли и аз да ви покажа трик?
Имам много за вас. Кой е пръв? Ще стигне за всички.
Джейн, това е непрофесионално и неуместно.
Няма ти да ме учиш, умнико! Да не би си Хемингуей?
Мис Джейн Клермонт, нямате право да обсъждате пациентите си
под никаква форма.
А вие кой сте? - Татко, какво това облекло?
О, Боже мой. - Това е баща ти?
Значи постоянно ти звънеше равин?
Какво става? Ние имаме репетиция! - Да.
А на мен ми се струва, че репетирате сцена на губене на съпругата ви.
Коя е тази? - Да, коя е тази, Арнолд?
Нямам ни най-малка представа! - Това е бившата ми приятелка, Арнолд.
Аз съм тази, която знае всичко за вас, и ми е дошло до гуша!
Тази жена я наеха, за да преспи с мъжете в тази зала.
Двамата знам със сигурност, но може би вече са трима.
Нима? Ще извадя душата от всеки, който за пари спал с дъщеря ми.
Кой е? - Това е той, той, и той!
Това е лъжа! - Ей сега!
Куршум убива, а бой променя всичко за живите.
Припомнете си филм "Негодници". Джон Уейн и Рандолф Скот
потрошиха бара, опитвайки се да покорят сърцето на Марлен Дитрих.
Разбира се победил Джон Уейн. И заживели те дълго и щастливо.
Стига, стига! Какво, по дяволите, се случва тук?
Това е само пиеса! Моля ви, спрете!
Баща ми разреди обстановката. На всичките им олекна.
Не ме доближавай! Не доближавай, защото пак ще свирна!
Ако навреме не освободиш миналото си, то ще убие бъдещето ти.
Хайде, по-бързо. - Да вървим.
Скъпа моя! - Благодаря ти!
Хайде, хайде, не се бавим.
Какво е това? - Рекламна кампания.
Дай ми ги! - Презервативи?
Не може да казваш "презервативи". - Не, това са гумички.
Добра пиеса поставя баща ви.
И аз ще изживея своя живот! Сбогом!
Стани веднага! - Защо?
Нашето момиче!
Браво!
Браво на нея! - Дъщеря ми!
Браво! Браво!
Сет! Браво!
Значи рецензиите за спектакъла бяха добри.
Но вие играхте само една седмица. - Да.
Работата е там, че домакините едва ли ще искат да прекарат вечерта
заедно с курва. Те биха искали да видят танцуващите лъвове,
и пеещи мормони. Да... Те идват в театъра да починат.
Каква ирония, нали?
Но все пак, съдбата още малко ще ме изненада.
В залата, точно зад майка ми, седеше собственик на киноцентър.
А останалото е известно!
Да, сигурно... Имах късмет.
И именно това ви раздели с Джошуа. Успехът ви.
Ами, разбирате ли, просто в живота има неща, на които не им е писано
да бъдат вечни. - Сет!
Извинявай, закъсняхме. - Привет, няма нищо.
Коя е тази? Какво търси тук? Кои са тези жени? Ти ли ги покани?
Някакви дейци? - Може и така да се каже.
О, Боже, не! Да седнем! - Какво?
Болят ми краката. Трябва да почина. - О, Господи! Катерички с орехчета!
Това е този, за когото ви казвах. - Мислих, че си спрял.
Така си е. - Не можеш да си представиш!
Променил си живота ми! Открих почти всички Майкъли Харингтъни на земята.
А парите вложих в най-добрата ескорт служба в града.
Харесва ли ти идеята? Радвам се, че те видях.
Чао! Пак ще дойда.
Стига ми толкова!
А с Арнолд какво? - Не го видях.
Чух, че работи в някаква не комерческа организация.
Правил големи анонимни дарения за благотворителност за жени.
А Делта намерила си нов мъж. Някакъв авиационен конструктор.
Тя е на седмото небе от щастие. А психотерапевтът ми...
Май тя все още със Сет Гилберт. Сещате ли се?
Човек - пчела. И всичко горе-долу така се подреди...
Като на кино. - А вие? Има ли някой до вас?
Ами, аз бих казала, че има кандидат.
И той е най-голямата причина, поради която ви разказах всичко.
Той обича да казва истина, и смята, че тук харесват актриси с минало.
И аз мисля, че е така. - Вашето място си намерихте,
и се чувствате напълно комфортно на него.
Катерички и орехчета. Той беше прав.
Цитираш Клуни Браун?
Кой е тук! - Катерички и орехчета, е от филма
на Клуни Браун. Привет! - Привет.
Това го каза Шарл Боайе на Дженифър Джонс, когато се заобичаха.
Искате да кажете, че това не е оригинална реплика?
Не ли е оригинална? - Момиче, с теб днес имаме троен сеанс
на "Тони тибо", и трябва да тръгваме веднага.
Той владее кунг фу, и познава кино по-добре от мен.
Тъй вярно, но и ти се оправяш.
Искам да стана като теб. - Катерички и орехчета!
Наистина! - Ще те науча!
Колко интересно!
Не ми изглеждате притисната. Нека да се уточним,
защо не сте на вашето място?
Не съм го казала аз, а чичо Арнолд.
Той винаги ми повтаряше: "Клуни Браун, намери своето място".
Никой няма да каже, къде е мястото ви.
А моето къде е? Или на някой друг? Аз ще ви кажа къде.
Там, където е щастието ви. Там е вашето място.
А щастие това е изключително вашата реакция, на онова, което ви заобикаля.
Примерно, Хайд Парк. Някой харесва да храни катерички с орехчета.
Но ако решите да нахраните орехчета с катерички,
тогава аз няма да спасявам катеричките!
Какво си сторил? Гадняр!
Благодаря ти, Елиот! - Всичко, за което ви стигна,
това са глупости, касаещи професионалната етика.
Явно се страхуваха, че този кретен, няма да се оправи!