Завежи то, хајде!
Момци! Момци, треба да се вратимо.
И да останемо без доста новца? Нема шансе.
Не раздвајај се.
Стигли смо. Пењи се на његова леђа.
Пожури!
Ено га. Иди по њега. -Платићеш због тога.
Не. Не, молим те. Молим те, не.
Стани.
Имам само једног, али фин је примерак.
То је све? -Да. -Она печурка ме је двапут ујела.
Гробни цвет.
Некад давно, или можда некад дупло давно,
да бисте могли да се сећате ове приче,
постојала је моћна вила по имену Грдана.
ГРДАНА: ГОСПОДАРИЦА ЗЛА
Из неког разлога, господарица зла и заштитница Мочваришта,
и даље је била омражена након толико времена.
Истина, бацила је клетву на принцезу Аурору,
али то је било пре него што је пронашла светлост
у срцу људског детета и одгајила девојчицу као своју.
Напослетку, Грданина љубав
је поништила ту исту клетву.
Али тај детаљ је био некако мистериозно заборављен.
Како је прича изнова препричавана широм краљевства
Грдана је постала зликовац још једном.
Превео: Бамбула
Време је, народе. Хајде. Позовимо све. -Велики је дан!
Хајде! -Идемо! -Будите се.
Хајде.
Пожурите, волербогови. Време је!
Да ли се обе сећате тајног плана? -Имам га тачно овде.
Када да кажем тајну краљици?? -Мораш бити стрпљива, Тислвит.
Мислите ли да се краљица Аурора већ пробудила?
Она није више "Успавана лепотица."
Јасно ми је шта си урадила тамо.
Следећа тачка дневног реда, нестале виле. Послала сам још вилењака
да претраже поље гробног цвета. Јавиће ми се у сумрак.
Ми ћемо наставити с потрагом док их не нађемо.
Молим те не подижи корење к мени, Лиф.
Дробљење људи гранама неће помоћи.
Дијавал, ти би требало да си на мојој страни.
Ја сам краљица Мочваришта и ја сам човек.
Сви морамо мало спознати доброту. -С пута.
Извињавам се. Званична вилинска посла.
Реч, ваше височанство. -Можда две. -Тетке,
морате да чекате свој ред као и сви остали.
Не! -Ово не може да чека, ваша милости. -Ни тренутак.
Или бих могла пући. Заиста, могла бих.
Је ли то...
Пинто! -Дошла је да донесе дарове.
Први сок из врућег дрвећа. -То је за велики дан!
Тишина, Тислвит. -Који велики дан?
Моја круна!
Нисам расположена за ово.
Пинто!
Дај, бре. Куда ћете, тетке?
Немам времена за игре, Пинто.
Шта вас је спопало?
Ено је, ваше величанство.
Враћај се овамо.
Пинто. Доста ми је твојих игрица за данас. Погледај ме.
Филипе. Шта радиш овде?
Тражио сам те. -Здраво. -Здраво.
Стварно ми је жао, не могу да причам сада. Мочвариште је захватило лудило.
Имам замак пун жалби. -Знам колико си заузета.
Хтела сам нешто да те питам. -Да.
Мислиш ли да може доћи до уније између Алстеда и Мочваришта?
Уније? -Да се повежу обе земље.
Да завлада хармонија и мир. Мислила сам на мост.
Мост. Да, мост.
Унија је дивна идеја, ако су обе стране сагласне.
Радим на томе. -Забрљаће.
Дај му времена. Загрева се.
Стани. То је твој свечани сако.
Ти си део свега овога, зар не?
Ако си заузета, могу да се вратим неки други пут.
Не. Не, не. Нисам уопште заузета.
Не, јер не бих да... -Заиста. Слушам.
О чему си хтео да причамо? -У праву си. Брља.
Пре 5 година, мислио сам да сам те заувек изгубио.
Одлучио сам да узмем назад овај дан за нас.
Волим те од првог дана.
Ако љубав има истину, ево моје. Не постоји магија ни клетва
која може да ме одвоји од тебе, Аурора.
Сигурна си да је ово право време? -Филипе.
Он клечи. -Одуговлачио је с тим.
Хоћеш ли се удати за мене?
Да. -Да? -Да.
Да! Да, само устани. Пољуби ме.
Имаћемо венчање!
Тајно венчање изненађења.
Наравно, морамо рећи нашим родитељима.
Морамо ли?
Господарице. -Шта је?
Имам малу новост. -Реци.
Није нешто важно
и засигурно није разлог да бурно реагујете. Само да...
Принц Филип је... -Нестао?
Не. Не. Филип је... -Оболео од жуте грознице? Не, стани.
Од лепрозе? -Не, господарице.
Принц Филип је питао Аурору да му буде... -Немој
да ми квариш јутро.
Господарице, молим вас.
Само смирено!
Реците ми, висости, хоћу ли ја бити кум, или сте одабрали
створење из Мочваришта? -Генерале, ако је то ваш начин
да ме питате да ли је пристала, онда... -Знам да је пристала, висости.
Које људско биће не би пожелело да напусти то место?
Шта имаш против народа из Мочваришта, Персивале?
"Народ из Мочваришта"? Тако их зовемо сада? Крилате звери, убилачко дрвеће.
Пазите што причате, генерале. Не знате ништа о њима.
Знам да је Грдана убица људи,
уништитељ армија. Или тако се прича. -Она није таква.
Дужност ми је да штитим ово краљевство.
И урадићу то, стари пријатељу,
без оклевања. Хајде.
Отворите капију!
Ваше величанство, плен од анектирања Међуземља је стигао.
Оружје.
Не. Не треба нам оружје. Завршили смо с ратовањем.
Ингрит, видиш где сам те сместио.
Тачно иза мене. -И тамо ћу увек бити.
Ингрит, рекао сам да нам не треба оружје. -Опреза никад довољно.
Ваше величанство, закочен је. -Да ли је, сада?
Оче. Мајко. -Дакле? Шта је рекла?
Рекла је да. -Да!
То је дивна вест. Два краљевства коначно уједињена.
Да.
Можда сам била себична,
зато што сам погрешно гледала на ово. Донео си одлуку.
Сад је време да славимо.
Драго ми је што се коначно слажеш. -И више од тога.
Спремна сам да дочекам твоју вереницу раширених руку.
Нек дође на вечеру. -То би било сјајно.
Под једним условом. Нек доведе своју куму.
Ваше величанство, топло... -Упознаћемо особу која ју је одгајила
овде у овом замку. -Да. Краљица је у праву.
Нисам сигуран да ли ће њена кума... -Не, али инсистирам.
На крају крајева, ускоро ћемо бити породица.
Нек се разгласи по краљевству да ће мој син оженити Аурору.
И да Грдана долази на вечеру.
Одмах ћу послати објаву.
Стиже.
Држите своје подсукње!
Види, види.
Дакле? -Дакле.
Кумо...
Филип ме је запросио. -Сиротан.
Опоравиће се.
Мој одговор је био да.
Не. -Да. -Не.
Нисам те ни питала. -Нисам ни ја.
Шта је следеће? Претворићеш га у козу?
Престани.
Зашто не волиш Филипа? -Због једне ствари, он је човек.
Ја сам човек. -И ја ти то никад нисам замерила.
Док се нисам заљубила. -Љубав се не заврши добро увек, Зверкице.
Имајте на уму да је принц Филип принц.
Веома згодан и шармантан принц.
Само тражим да ми верујеш. Молим те дај му шансу.
Дозволи нам да докажемо да грешиш. Филип је пажљив,
веома је добар... -Добар у чему?
Краљ и краљица приређују славље вечерас,
и позвали су нас обе у замак.
Хоћеш да упознам његове родитеље? -То је само вечера.
Не желе ме у Алстеду. Зашто бих ишла забога?
Јер његова мајка жели да упозна моју.
Молим те.
Филипе. Хоћу да носиш ово вечерас.
Твој мач? -Захваљујући теби,
Алстед и Мочвариште биће уједињени коначно.
Оче, моја љубав према Аурори нема никакве везе с политиком.
Да, али твоја љубав ће осигурати мир генерацијама.
Узми га. И носи га у сазнању да никад нећеш морати да га употребиш.
Сине мој. Никад нисам био оволико поносан.
А мајка? Да ли се слаже с овим?
Твоја мајка ће научити да воли ону коју ти волиш.
Гробни цвет.
Губим стрпљење. -Ваше величанство.
Мораш да се убрзаш, Ликспитл. -Да, ваше величанство.
Аурора је пристала.
Све се уклапа...
савршено.
Здраво. Здраво.
Здраво. -Пробајте да мање показујете очњаке.
Шта кажеш на ово?
Пробајте поздрав. -Веома лепо од вас што сте ме позвали вечерас.
Упамтите, то није претња.
Веома лепо од вас што сте ме позвали вечерас.
Да. Боље. Пробајте с наклоном.
Можемо прескочити тај део.
Она стварно воли тог момка. Чините јој велику услугу.
Услугу? -Господарице...
Зар не изгледа дивно?
Имам нешто за тебе.
За твоје трње. Мислила сам да ће се тако
Филипова породица осећати пријатније. И ти, такође.
Можда је то лоша идеја. -Не, то је...
У реду је.
Тако сам узбуђена. -То је изнад мојих могућности.
То је Грдана!
Виле? Људи су урнебесни.
Иде набоље.
Свако ко напусти своје место биће обешен. -Да, господине.
Стигли су.
Да ли сте икад размишљали да ме претворите у медведа?
Мислим да бих био импресиван.
Погледајте њихове канџе. Тако су јаки. -Зашто разговарамо о медведима?
Представљам вам краљицу Аурору од Мочваришта.
Хвала. -Изгледаш дивно.
Тако само срећна што сам овде.
Аурора, ово је велика част.
Добро дошли у Алстед.
Каква прелепа девојка. Јасно ми је како си Филипу украла срце.
Ваше величанство.
Цвеће у твојој коси. Алергична сам.
Извињавам се. -Не, не. У реду је.
Дивно је. -Представљам вам Грдану.
Грдана, дивно је што те опет видимо.
Ово је мој отац, краљ Џон од Алстеда. И моја мајка, краљица Ингрит.
Добро дошли у наш дом.
Веома лепо од вас што сте ме позвали вечерас. -Не смешите се.
И, хтела бих да вам представим Дијавала.
Верујем да нисте имали проблема да пронађете замак.
Зашто бих имала проблема?
Он ћаска.
Објаснићу касније. -Није било тешко.
Ваша величанства, даме и господо, вечера је послужена.
Молим вас, осећајте се као код куће.
Птица.
Укусно.
Нешто није у реду?
Од гвожђа је. -Величанство, као што сте ви осетљиви на цвеће,
она зазире од гвожђа.
Нисам знала. Однесите то сместа.
Верујем да ће вам бити згодно ако користите руке?
Какав период топлог времена, зар не? -Тако је.
Имамо мали поклон за Филипа и Аурору,
да прославимо њихову величанствену заједничку будућност.
Једва чекам да дете трчкара замком опет.
Овим замком? -Да, наравно.
Ово ће бити њихов дом. Чујем да Аурора има сопствени замак.
Да, господине, имам. -Да...
Радознала сам. Како је Аурора постала краљица Мочваришта?
Ја сам је учинила краљицом. -Њен замак је прекрасан. Морате га видети.
Да, али заправо, она има још један замак. Зар не?
Мајко... -Један у Мочваришту,
и један који јој је оставио њен отац. Краљ Стефан, зар не?
Тај замак никад није био мој дом. Предат је народу.
Ти си такође истинска принцеза. Иако је Стефан умро. Је ли убијен?
Подсети ме, да ли је умро или је убијен? -И једно и друго.
Да, у праву си, веома је топло у последње време.
Пошто се сећам приче о беби.
Беби на коју је бачена клетва да спава и никад се не пробуди.
Заиста? Ко би урадио тако ужасну ствар
невином детету?
Постоје многи који вребају невине.
Сигурна сам да би се ваша врста сложила. -Како то мислите, моја врста?
Мисли на људе. -Виле су нестале из Мочваришта.
Мени је нестало вина. -Људске ловокрадице су их отеле.
По први пут чујем за то. -Неко је дао наређење.
Звучи као да оптужујете краља. -Не, није то рекла.
Само мало. Извињавам се, ко би отео вилу?
Ваше величанство, морам известити
да су два сељака нађена мртва мало изван Мочваришта.
Нестали су пре неколико дана. -Разумем.
Да, сви разумемо. Границе су отворене,
али људи нису добро дошли. Зар није тако?
Шта тачно инсинуирате, ваше величанство?
Невини људи се убијају у Мочваришту
а она прича о вилама.
Обуздајте своју животињу. Или ћу ја.
Да ниси мудрија, помислила бих да претиш.
Да ли си? -Шта да ли сам? -Мудрија?
Доста. -Спусти је доле.
Молим те, спусти је доле.
Овде смо да славимо.
Опростите, у праву је. Немојмо заборавити зашто смо овде.
Почетак новог живота за Аурору.
Живели. -Живели.
Обавила си изврстан посао, Грдана,
ишла си против своје природе да одгајиш ово дете. Али сада...
Аурора ће коначно добити љубав од праве породице.
Праве мајке. Јер се једино кајем
што нисам родила ћерку. Али то ће се вечерас променити.
Од вечерас, Аурору сматрам својом.
Стража! -Отворили смо врата нашег дома вештици.
Престани! -Неће бити уније.
Неће бити венчања. -Грдана! -Морамо заштитити краља!
Грдана, молим те, престани. -Џоне, тако се плашим.
Шта ми је урадила?
Оче! -Џоне!
Идемо кући.
Џоне! То је клетва.
То је клетва! Грдана је бацила клетву на краља!
Шта си урадила? -Ништа нисам урадила.
Аурора, идемо кући сада.
Аурора!
-Пробуди га!
Пробуди га, молим те.
Склоните се!
У спаваћу собу!
Немамо могућности да поништимо ову магију.
Мора да постоји лезија. Доказ њеног вештичарења.
Молим вас, не нарушавајте достојанство његовом величанству.
Сви смо видели шта му је Грдана урадила.
Много ми је жао. -Клетва на краља је клетва на његово краљевство.
Он је само желео мир. -Ја сам крива.
Немаш зашто да се извињаваш, драга.
Грдана је претња за свакога. Поготово тебе.
Даћемо све од себе да те заштитимо.
Мора да постоји начин да се ово поништи.
Мајко, да ли би могла да га пољубиш?
Права љубав и све то.
Сумњам да би то било ефикасно. -То би могло да га спасе.
Пољубац је само пољубац. -Молим те, мајко. -Добро.
Хтео си мир, сад почивај у миру заувек.
Рекла сам вам. Ово није бајка.
Морам да се вратим у Мочвариште. То је једини начин.
Стани. Дођи овамо. -Морам да је нађем.
Глуво доба ноћи је. -Она ће скинути клетву. Знам да хоће.
Добро, дај да пођем с тобом. -Не. Остани са својом породицом.
Ти си моја породица.
Пусти је, Филипе. Можда га она може спасти.
Грдана!
Кумо!
Молим те врати се.
Она није у Мочваришту. -Дијавал!
Нико је није видео. -Тако ми је драго што те видим.
Нигде се не може наћи. Шта ако се никад не врати?
Могу заглавити као човек заувек. -Морам да је нађем.
Једино она може поништити клетву.
Реци ми да је мртва. -Гвожђе јој је пробило месо.
Срушила се у реку и пала низ водопад.
Онда где је њена глава? -Било је још нешто.
Још једно створење. Извукло је из дубине мора.
Како је изгледало? -Попут ње.
Однело ју је међу облаке. -Рањена животиња се истресе
а сад није сама. Морамо бити спремни за рат.
Грдана је бацила клетву на краља!
Останите унутра!
Грдана је бацила клетву на краља!
Да је Конал није пронашао, била би мртва.
Покушали су да је убију овим.
Чујете ли то? Чујете ли то?
То је порука од људи.
Чујем је, гласно и јасно. Време је да умремо.
Људи користе гвожђе против нас вековима.
И скоро смо истребљени због тога. -Убијање сељака у Мочваришту
само ће довести до већег конфликта, Бора. -Извукли су гвожђе из земље,
направили су мачеве и штитове, стерали нас под земљу. Али ово...
Ово ће нас докрајчити. -Наш народ је сигуран овде засад.
Али још колико? Људи ће нас наћи. Они неће стати.
Захтевам рат.
Захтевам рат! Сместа!
Има превише људи.
Превише краљевстава. -Конале, наставиће да налазе
нове начине да нас униште. -Не можемо да победимо.
Не можемо да победимо!
Не на овај начин. -Не. Грешиш, Конале.
Имамо нешто на шта они нису рачунали.
Имамо њу.
Она поседује моћи које нико од нас нема.
Рањена је, Бора. -Ко сте ви?
Смрдиш на људе.
Можда сам погрешио у вези с тобом.
Или можда је Конал требало да те остави да умреш
на дну мора.
Не. Ту је, зар не?
У теби је.
Видите ли?
Видите ли шта је у њој?
То ће нас све спасти.
Ти си ме спасао.
Дођи.
Да ти покажем ко смо ми.
Ми смо мрачне виле.
Исто као ти.
То је све што је остало од нас.
Неприметни овде, далеко од човечанства. -Видите!
Како је све више људских краљевстава настајало, почели смо да се скривамо,
у сваком кутку земље, радили смо оно што смо морали, да преживимо.
Али многи су нестали.
Пре само неколико генерација,
наша раса је тумарала по свим деловима света.
Тундри. Шуми.
Џунгли.
Пустињи.
Сада, једино уточиште нам је овде, у овој пећини.
Наше гнездо постанка.
Слушај. Играј се у ветру.
Хајде!
Она деца треба да лете изнад дрвећа и река.
Уместо тога, одгајени су у егзилу. -Ја бих могла да их заштитим.
Како? Водећи рат против људи? -У рату сам с њима цео живот. -Ниси са свима.
Постоји једно људско биће које си одгајила као своје.
Можда не морамо да се скривамо од људи.
Можда можемо постојати без страха
и рата. Да пронађемо решење заједно.
То се неће десити.
Имам те!
Добро дошла у свој нови дом.
Били смо забринути за тебе, драга. -Ваше величанство.
Нисам могла да је нађем. -Срце ми се слама због тебе.
Надвила је облак таме над нашом срећом.
Знам да је била против овог брака.
Никад није веровала твојим инстинктима као краљице.
Кад сам је видела на вечери, с прекривеним роговима,
савијеним и шћућуреним...
Није чудо да је пукла. -Не знам шта да радим.
Стварно га волиш, зар не? Мог сина.
Веома. -Љубав ће те излечити.
Она нас све лечи. Кренимо напред заједно
као породица.
Све који живе у Мочваришту...
Каква је то бука? -И краљевствима у свим крајевима света,
краљ и краљица позивају вас да присуствујете венчању
њиховог сина Филипа и Ауроре за 3 дана. Сви су добро дошли.
И очекују се да сви дођете! -Да ли сте чуле то? Позване смо у замак!
Знала сам да нас Аурора неће напустити! Одувек сам знала да ћу бити позвана.
Драго ми је што сте и вас две урачунате. -Ко се венчава?
Аурора, не морамо да размишљамо о венчању тренутно.
Краљица је у праву. Дугујемо то свима,
поготово краљу. -А Грдана?
Нестала је.
Феникс. Прича се да су мрачне виле почеле од ње,
еволуирале током векова.
Ти си њен последњи потомак. Њена крв је твоја крв.
Ти си она.
У твојим рукама је моћ живота и смрти, уништења и васкрсења.
Али највећа моћ природе је моћ истинске трансформације.
Трансформисала си се кад си одгајала Аурору.
Кад си нашла љубав усред твог бола.
Тражим од тебе да скупиш сав свој бес, сву своју бол
и не употребиш то. Помози нам да склопимо мир с људима. Јер...
Мир може бити коначна трансформација мрачних вила.
Мочвариште је наша последња истинска природа на земљи.
Међутим за краљицу си поставила људско биће. Ћерку о којој си бринула.
Ја немам ћерку.
Она је одабрала страну.
Управо смо чули. Обавиће се венчање у замку за 3 дана.
Људи ће доћи са свих страна. Тада ћемо напасти.
Убићемо алстедског краља и краљицу и њиховог младог принца.
Њихово краљевство ће пасти. А виле ће се опет уздигнути.
Виле су је направиле.
Носила сам је кад сам се удала за краља.
Сигурна сам да је савршена. -И ја.
Ваше величанство, она је прелепа. -С обзиром како је одгајана.
Од стране исте зле вештице која ју је проклела.
Чудо је што је принц Филип наишао.
Чудо је што је сиротица уопште жива.
Много хвала. Изврсно је.
Кад будем била старија, живећу овде, у Мочваришту, с тобом.
Онда можемо бринути једна о другој.
Реци ми шта те мучи. -Ништа.
Аурора, познајем те боље од тога.
Овај накит, моја коса...
Сва ова правила. Не могу да дишем.
Имам осећај да нисам више краљица Мочваришта.
Имам осећај да сам друга особа.
Слушај. Заљубио сам се у девојку у шуми и само у њу.
Не мораш да се мењаш. Не желим да се мењаш.
Није требало да јој тражим да носи онај шал.
Да.
Па... Делује ли?
Имам мали број примерака вила с којима могу да радим,
а процес екстракције је мукотрпан. -Екстракцију из чега?
Гробног цвећа. Оно расте из гроба виле,
садржи њихову суштину. Кад се помеша полен с прахом гвожђа,
резултат је прашина која убија вилу. Требаће нам још хиљаде.
Покажи ми.
-Добро.
Дакле...
Коначно, Мочвариште биће моје.
Нема више вила.
Будите на опрезу, људи.
Овде сам га нашао. -Одлично. -Али шта ако се крилата врати?
Не брини за то. Бићемо спремни.
Уберите гробно цвеће. -На посао!
Стражари, будите на опрезу! -Нек вам оружје буде у руци.
Хајде!
Грдана...
Овде сахрањујемо наше мртве. Уништили су га.
То је оно што раде људи. Они су ништа друго до скакавци који опседају земљу.
Морамо их зауставити.
Провела си године бринући о људском бићу,
време је да се побринеш за своје.
Пали!
Поново напуни! Идемо опет!
Пали!
Опет напуни! Ево још једног!
Народе, држите се заједно! Напустићемо Мочвариште.
Ухватите се за руку, крило или реп онога најближег вама.
Овамо! Да, овамо! -Држите формацију, стражо. Држите формацију.
Извините, господине. -Стани ту. -Ја сам с младине стране.
Речено нам је да друга врста прво заузме своја седишта.
Али ја нисам човек. -Ја сам гавран. -Шта?
Гавран. Црна птица. -Овај пиринач је укусан.
Треба да га бациш на младу и младожењу.
Шта? И протраћим добар пиринач?
Пустите ме унутра! Зашто и људи не могу ући?
Зашто ми не можемо ући?
Знам да је баксуз, али морао сам да те видим.
За тебе. -Гробни цвет.
Одакле ти ово? -Од моје мајке.
Сунце је изашло. Данас нам је венчање.
Од моје мајке.
Где да седнемо, Флитл? -Лево. Ми смо с младине стране.
Да, јесмо. Али и младожења је диван.
Да, јесте. Ја сам с обе стране.
Сада.
Шта је ово? Никоме није дозвољено да буде овде осим мени.
А ја сам већ овде, стога одлази!
Грдана, молим те стани.
Грдана. Она то није урадила.
Излази!
Пре него што позовем стражу!
Нестале виле. -Рекао сам да изађеш. Да ли си ме чула?
Шта си урадио?
Ти си вила. -Како се усуђујеш да ме тако зовеш?
Ја сам Ликспитл, племић, и служим краљици.
Она ти је узела крила.
Морамо их ослободити. Место им је у Мочваришту.
Као и теби, Аурора.
Људско биће које је издало своју врсту.
Ти си бацила клетву на краља. -Драга.
Можда си краљица, али веома си млада.
Владање над људима је мало компликованије
од трчкарања босонога с цвећем у коси.
Кад сам била млада, краљевство моје породице граничило се с Мочвариштем.
И једне нарочито оштре зиме, наши усеви су се исушили,
а народ је почео да пати. А кад смо погледали преко наших зидина,
могли смо да видимо виле како просперирају.
Мој брат и ја смо веровали да треба да узмемо оно што нам је требало,
док мој отац, краљ, играо је на карту њихове доброте.
Изабравши мир на рачун нашег народа,
послао је мог брата да изврши његов налог.
Никад се није вратио. Ти дивљаци...
Створења која су једва могла да грокћу, а камоли да причају,
убила су га.
Не верујем у то. -Наш народ је постао плашљив.
Збацили су мог оца. Земљом је завладао хаос. Ја сам протерана.
Судбина ме је натерала да се удам за краља Џона од Алстеда.
Још једног слабог краља
који је говорио о толеранцији и учтивости. А сада је, мој рођени син
искварен визијама хармоније. Али мир неће бити наша пропаст.
Закључајте је. Рат стиже.
Не!
Волео бих да можеш бити овде са мном.
Конал је хтео мир,
а они су га напунили гвожђем.
Сада, имаћемо наш рат.
Наша борба почиње сада! -Уздигнућемо се заједно!
Борићемо се заједно.
И нећемо имати милости према њима!
Хајде! Идемо!
Хајде! Хајде!
Где су сви Филипови гости? -Људи слабо воде рачуна о времену.
Нек крене музика.
Хајде! Хајде!
Побегла је.
То је замка! Доле!
Ваше величанство, долазе с мора.
Побегла је!
Овуда, хајде!
Ваше величанство. -На моју команду.
Проверите сваку собу!
Не може бити далеко!
Чекајте. Чекајте.
Шта се дешава?
Сада! -Пали!
Не!
Изгледају као она.
Повуците се! Повуците се!
Повуците се! -Грдана започиње рат.
Прво мој отац, а сада ово. -Филипе! Она није бацила клетву на њега.
Грдана. -Шта? -Она никад није бацила клетву на њега.
То је била твоја мајка. -Шта то говориш?
То је било вретено.
Клетва је још у њему. Твоја мајка је то искористила против твог оца.
Види.
Исто је. -Закључала је народ из Мочваришта у капели.
Ово није венчање. Ово је замка.
Не заборави одакле потичеш. Не заборави ко си.
Ја сам донео своју одлуку. Ти ћеш морати да донесеш своју.
Останите ниско!
Поделите се!
За мном!
У напад!
Запалите! -Запалите!
Не!
Тетке! Тетке!
Превише је тешко! -Аурора!
Дијавал! Ту си.
Шта се дешава?
Промена оружја!
Промена оружја! Хајде!
Мајко! Мораш да зауставиш ово.
У рату смо. -Ово није рат. Ово је масакр.
Филипе, не разумеш. Ова створења су се испречила између нас
и свега што нам треба да преживимо. -Грешиш.
Можемо да се ујединимо. -Будала си ако верујеш у то.
Не знаш шта је потребно да се бориш за своју врсту. -Лагала си ме.
Штитим краљевство и твој престо.
А отац?
И њега си штитила?
Принцу није добро. Испратите га у његове одаје.
Сместа.
Висости, станите!
Не опирите се! -Моја мајка је бацила клетву на краља како би могла
да уништи народ из Мочваришта. Ваши људи дебело плаћају за то.
Морамо нешто да учинимо!
Збогом, девојке. -Не, врати се!
Флитл! Не!
Не! -Остани са својима!
Бежи, Аурора, бежи! -Пустите га!
Не!
Кумо.
За Флитл!
Имамо је!
Хајде! Овуда!
Хајде!
Одступи! Ово није моја борба.
Моја мајка је желела рат, а ви јој излазите у сусрет.
Нећу дозволити да њена мржња уништи моје краљевство или ваше.
На мојим рукама неће бити вилинске крви.
Овуда!
Грдана се вратила!
Намерачила се на краљицу.
Не борите се! Одступите!
Спустите оружје!
Ето зла које сам им обећала.
Твоја врста је предвидљивија од људи.
Стани! Стани!
Па, замало. -Стани.
Извини што сам сумњала у тебе, али ово ниси ти. Постоји други начин.
Знам ко си.
Знам те. -Не знаш.
Да, знам. Ти си моја мајка.
Не!
Знаш ли шта чини сјајног лидера, Аурора?
Способност да усадиш страх у своје поданике а онда искористиш тај страх...
Ваше величанство. -Против својих непријатеља.
Па сам проширила причу о злој вештици
и принцези на коју је бацила клетву.
Није било битно ко је пробудио Успавану лепотицу. Сви су били преплашени.
А прича је постала легенда.
Знам да мислиш да сам чудовиште.
Али оно што сам урадила краљу, Грдани, свом сину...
Урадила сам то за Алстед. Ти си издајница своје врсте,
и платићеш због тога. Грдана је мртва!
Никад више нећемо живети у страху! -Враћај се овамо!
Алстед је коначно слободан! -Пустите ме!
Шта се дешава?
Види, види. -Здраво, Зверкице.
Недостајао си ми.
Да ли сте ударили главу? -Јесам.
Филипе. -Да?
Волиш ли моју ћерку?
Свим срцем.
Добро.
Верујем да је ово ваше.
Клетве немају краја. Поништавају се.
Завршава се.
Више неће бити борбе. Алстед никад више неће напасти Мочвариште.
И од данас па надаље, идемо напред...
И наћи ћемо пут до мира.
Заједно.
Данас ће бити венчање. Не само унија двоје људи,
већ унија два краљевства. И сви сте позвани,
сви сте безбедни, и сви сте добро дошли.
Здраво.
Не можемо живети међу чудовиштима...
Неко треба да покрије те рогове.
Само да Конал може да те види.
Бора...
Време је да се пође кући.
Здраво.
Можеш ли да дођеш овамо?
Да?
Хоћеш ли ме предати? -Никад.
Не. Хоћеш ли ме испратити до олтара?
Да.
Извињавам се свима које сам можда осакатио данас.
Је ли то... -Може да је преобрати.
Претпостављам. -Само ако ми желимо.
Оче.
Тако ми је драго што те видим. -Маштао сам о овом тренутку.
Два краљевства коначно уједињена. И то захваљујући теби.
Тако сам поносан на тебе. Тако сам поносан.
Боље изгледа у зеленом. -У ружичастом, мислиш.
Не, у зеленом. -У ружичастом.
У зеленом. -У ружичастом.
Флитл! -Савршено је.
Пустите је.
Сабери се. -Овде смо да спојимо 2 краљевства
раздвојена страхом. Данас, ви нас учите
да нисмо дефинисани тиме одакле смо, већ тиме кога волимо.
Прстење, молим.
Да ли ти, Филипе, узимаш Аурору... -Узимам.
А да ли ти, Аурора, узимаш... -Узимам.
Онда вас проглашавам мужем и женом. Можеш пољубити младу.
Смејете се.
Нови је дан.
Јесте.
Добро јутро. -Хоћеш ли остати мало?
Накратко. Али не брините...
Видећемо се на крштењу.
Превео: Бамбула
Преузето са www.титлови.ком