DE NEÎNVINS
O POVESTE ADEVĂRATĂ
Am ajuns.
Suntem la 2.400 de metri. Asta e, băieţi !
Ai găsit-o, Zamp ?
Da.
Dacă o nimereşti, te cinstesc.
Nu intru în bar cu tine, frumosule.
Le ameţeşti pe fete.
Pregătiţi aparatele de fotografiat !
O să-i luminez ca pe un pom de Crăciun.
Pilotul către bombardier. Preia comanda.
Bombardierul către pilot. Recepţionat.
Bombardierul către echipaj, trapele bombelor sunt deschise.
Trapele sunt deschise !
A naibii antiaeriană !
Dumnezeule...
Haide !
Hai, Zamp !
În sfârşit !
Am lansat bombele.
Bombardierul către pilot, avionul îţi aparţine.
Recepţionat.
Bine.
Asta e.
Da, exact ca un brad de Crăciun.
Trapele bombelor sunt blocate.
- Un Zero pe direcţia orei zece. - Am înţeles.
Vin, băieţi ! Identificaţi-le poziţiile.
Trebuie să închizi trapele, Zamp.
Recepţionat.
Scapă-ne de ei, Mitchell.
Vine pe direcţia orei nouă.
Vine pe direcţia orei 3.
Elimină-i, Mitchell.
Coboară !
Brooks, coboară !
Vine pe partea ta.
Glassman !
E în regulă...
Ştiu. Ia să văd !
Ştiu, amice.
Fii curajos !
Arăţi bine în continuare. Eşti chipeş.
Îmi faci greaţă.
Da !
Ştiu.
E în regulă. Sunt aici.
- Vreau să plec acasă. - O să pleci, Harry.
Bine ? Gândeşte-te la casa ta.
Doamne...
Louie ?
Lambert.
Ia ăsta !
Ia-l !
Pillsbury ?
Bravo, băieţi !
În spate, totul e distrus, Phil.
Nu mai avem sistem hidraulic, dar încă zburăm.
Nu mai avem flapsuri, Phil. Practic nu mai avem frâne.
Cât mai e până la bază ?
Nu ştiu. Cinci ore.
Dacă ajungem acolo.
Pista are aproape 2.000 de metri,
dar avem nevoie de cel puţin 3.000, fără frâne.
Dumnezeu a creat două lumini măreţe.
Cea mai puternică, să stăpânească ziua,
iar cea mai mică,
să stăpânească noaptea.
Lucrurile astea,
lumina şi întunericul, ziua şi noaptea,
sunt separate unele de altele.
Dumnezeu a dat fiecăruia locul său.
Nu le-a făcut pentru a se lupta între ele.
A spus: "Eu am creat toate lucrurile astea."
Trebuie să vă împăcaţi cu noaptea.
Nu vă luptaţi cu ea.
Căci Domnul a spus: "Şi noaptea e a mea."
Şi-a trimis fiul, pe Iisus, dar nu ca să lupte.
Nu ca să poarte o bătălie împotriva păcatelor omeneşti,
ci ca să le ierte.
Iertaţi păcatul !
Zâmbiţi-i păcătosului.
Acceptaţi întunericul.
Înduraţi noaptea.
Iubiţi-vă duşmanul.
Zamperini !
Simt miros de usturoi ?
Ce faci, macaronarule ?
De ce nu te întorci în Italia ?
Tu cu familia ta de macaronari !
- Ridicaţi-l ! - Sus !
Lasă-l !
Stai jos, broscar prost !
- Hei ! - Luaţi-l de pe mine !
Iisuse...
- Fir-ar a naibii ! - Fugiţi !
Nu eşti la şcoala de corecţie
doar datorită respectului pe care-l purtăm părinţilor tăi.
Tot oraşul ar vrea să te vadă închis.
Îmi pare rău, Louise. Iar s-a bătut.
Şi am găsit asta.
A vopsit sticla. E tărie.
De ce ?
De ce faci aşa ceva ?
Nu ştiu.
Cum ai putut face una ca asta ?
Ce faci familiei ăsteia ?
Şi-aşa nu ne vor aici.
Iar acum te porţi aşa ?!
Vrei să ajungi la puşcărie ?
De ce faci asta ?
Doamne, ai grijă de familie !
Şi protejează-l pe micul meu Louie.
Mai repede, Jimmy !
- Hai, Pete ! - Haide !
Depăşeşte-l !
E cineva acolo ?
Cine e acolo ?
E o prostie.
Şi tu eşti deştept ?
Mai repede !
De ce ? Nu mă fugăreşte nimeni.
Eu te fugăresc.
Nu pot s-o fac, Pete. Eu nu sunt ca tine.
Sunt un nimic. Lasă-mă să rămân un nimic.
Ce tot spui ?
Nu mă pot califica în echipa de atletism.
- Nici nu ştiu de ce vrei asta. - Ba poţi !
Dacă rezişti, o să câştigi.
Poftim ?
Dacă rezişti, o să câştigi.
Te antrenezi şi tragi mai tare decât ceilalţi.
Şi câştigi. Te ridici deasupra lor.
Sau o ţii tot aşa şi ajungi un golan în stradă.
O să reuşeşti, Lou. Dar trebuie să crezi în tine.
Nu cred.
Eu da.
Hai !
Haide !
Broscar prost !
Hai, Louie !
Ce rapid e !
I se spune Tornada din Torrance.
Zamperini aleargă de parcă nici n-ar atinge pământul.
Nu te opri !
Hai, Louie !
Haide, Louie !
Hai !
Tornada din Torrance a alergat mila în 4 minute şi 21,3 secunde.
Zamperini deţine recordul naţional pentru licee.
O să ajungă la Jocurile Olimpice !
De ce să vin ? Oricum n-o să câştigi.
Sigur. Ştiu asta. E în regulă.
O să le arăt eu peste patru ani, la următoarea ediţie.
Acum e doar un test pentru mine.
- La Tokio. - La Tokio...
Eşti un puşti deştept !
Ai grijă de tine.
Ai voie să te şi distrezi un pic.
Salută-le pe nemţoaice din partea mea.
Aşa o să fac.
Vino încoace !
Mulţumesc, Pete.
Pentru tot.
Fugi !
Louie.
O secundă de suferinţă e un preţ mic pentru o viaţă plină de glorie.
Să nu uiţi asta.
Trenul de aterizare e coborât.
Ne apropiem.
Viteza e prea mare.
180 km pe oră.
Încă un pic !
Tot e prea repede !
Haide...
Bine...
Am făcut pană.
Mulţumesc, Doamne !
Acum te rogi ?
Mai devreme aveam treabă.
Şi mama face asta din când în când.
Da... Mulţi oameni se roagă.
Ţi-a răspuns vreodată ?
- Da. - Ce a zis ?
Spune că bombardierul meu e un tâmpit.
Serios ?
Pregăteşte-te...
Acum !
Hai, Louie !
Nu te opri !
Trage tare !
Ce e ?
Super !
4:12. Eşti tot mai aproape.
Sper că nu eşti la fel de rapid şi în pat.
Fir-ar...
Ia o pauză !
Avem o misiune.
Nu e o misiune de luptă, ci una de salvare.
Un B-24 n-a mai ajuns la Canton.
Se pare că au aterizat forţat.
Oceanul e mare.
Da.
Şi avem un echipaj nou.
Şi un avion nou ?
E ca şi cum ai sta în sufragerie şi ai pilota casa.
Au mai luat piese de pe el, pentru alte avioane.
Avem noroc că mai are motor.
Locotenentul spune că e bun de zbor.
E garantat.
De vreun orb...
Oceanul e mare...
Da.
Da, e mare.
- Mitchell. - Da.
E rândul tău.
O raţă intră într-un bar.
Sau se leagănă până acolo.
Intră în bar
şi îi spune barmanului:
"Vreau o cremă de mentă."
Stai puţin...
Motorul 1 a cedat.
- Celelalte ard mult combustibil. - Trebuie oprite.
Cum îl cheamă ?
Nu ştiu.
Mecanic ! Vino în cabină, să opreşti motorul.
- Ce se petrece ? - Operator radio, anunţă baza !
- Care ? - Stângul.
- Avem nevoie de combustibil pe dreapta. - E tot ce avem.
- Ne trebuie mai mult. - E tot ce avem !
Fir-ar a naibii ! Ambele motoare din stânga au cedat.
E tot ce avem pe dreapta, Phil.
Bine.
- Phil ? - Da ?
Asta e...
Pregătiţi-vă de aterizare forţată.
Mitraliorul de la mijloc !
Pregăteşte trusele de supravieţuire.
Fixaţi mitralierele.
Cine pregăteşte barca de salvare ?
Glassman !
- Lansează un SOS. - Sunteţi toţi la posturi ?
- Pregăteşte cineva bărcile ? - Da.
M-am ocupat eu.
SOS, SOS !
Suntem Green Hornet. Ne prăbuşim.
SOS, SOS !
Bine...
Pe poziţii !
Făcând o performanţă fenomenală,
americanul de culoare Jesse Owens, din Ohio State,
a câştigat patru medalii de aur, la 100 de metri, 200 de metri,
săritura în lungime şi ştafeta de 400 de metri.
Urmează cursa de 5.000 de metri,
cu deţinătorul recordului naţional Don Lash în fruntea echipei americane.
Alături de el e nou-venitul Louie Zamperini.
S-au format trei grupuri de alergători,
Don Lash şi finlandezii Salminen şi Höckert s-au distanţat.
Finlandezii sunt mereu favoriţi în cursele lungi.
În al doilea grup e americanul Louie Zamperini.
Finlandezii Höckert, Lehtinen şi Salminen stabilesc ritmul
şi nu încetinesc.
Zamperini rămâne tot mai în spate.
În al optulea tur,
finlandezii conduc, cu Salminen pe primul loc.
Hai, Louie !
Intrăm în ultimul tur.
Finlandezii controlează cursa.
Nu cred că Don Lash va putea obţine vreo medalie pentru SUA.
Avem modificări în pluton.
Da, Zamperini îl depăşeşte pe norvegianul Rolf Hansen.
Pare să aibă rezerve de energie.
Recuperează !
Höckert şi Lehtinen vor fi primii clasaţi.
Dar uitaţi-vă la Zamperini !
Se apropie de Don Lash.
Marele Don Lash nu va fi primul american.
Liceanul Zamperini
depăşeşte deţinători de recorduri !
N-am mai văzut aşa ceva !
Recordul pe ultimul tur era de 69,2 secunde.
Zamperini l-a încheiat în 56 de secunde.
E un record care va dura multă vreme.
Aşa, Phil. În regulă...
La trei. Unu, doi, trei !
Bine...
Stai puţin !
Glassman n-a supravieţuit.
- Cup n-a supravieţuit. - Nu te gândi la asta, Mac.
O să murim.
Ba nu.
Nimeni nu ştie unde suntem.
O să ne găsească.
Nici n-o să ne vadă.
Spune-i să tacă !
- Taci, Mac ! - O să murim aici.
Serios, taci !
Mac, ciocolată.
O pătrăţică seara şi una dimineaţa.
Bine ?
Mac ?
APĂ - RAŢIE DE URGENŢĂ
Două-trei guri pe zi.
Trebuie să ne ajungă cât mai mult.
Zamp ?
- Zamp ? - Da ?
Da, Phil ?
Mă bucur că ai scăpat tu.
Şi eu mă bucur.
Ce-a fost asta ?
Mac, repede !
Scoate vopseaua !
Aici suntem !
Întoarce-te !
Nenorocitule !
Întoarce-te !
Ce ai făcut, Mac ?
- Nu contează. - Nu contează ?!
Nu contează ?
Nu contează...
A TREIA ZI
Iisuse...
Prinde-l, Mac !
Nu cred că pot să fac asta.
Trebuie să încercăm.
A trebuit să încercăm.
Ştiţi ce ?
Poate că peştii n-o să fie foarte mofturoşi.
- Doamne... - Muşcă ?
Am prins unul !
Bravo, Phil !
Poftim !
Fir-ar să fie !
Bine...
Vino încoace, Mac !
Hai !
Aşa...
E bun ?
Aşa mănâncă japonezii peşte.
- Crud. - Nu e mâncare, dacă nu e gătit.
Cu un pic de lămâie...
Nişte usturoi...
Când ajungem acasă, treceţi pe la mine.
Mama o să vă gătească.
Mai ştiţi articolul din "Life"
despre Eddie Rickenbacker ?
El şi echipajul lui au rămas fără combustibil deasupra Pacificului.
Au plutit în bărci de salvare 24 de zile.
24 de zile !
Au supravieţuit, nu ?
Da.
Majoritatea au înnebunit.
Dar au supravieţuit.
Trebuie să continuăm să vorbim.
Să ne folosim creierul.
Să vă spun ce o să vă mai placă.
Gnocchi făcut de mama.
Italienii...
Nimeni nu face gnocchi ca ea !
Aluatul e atât de pufos !
Parcă sunt nori.
Mai întâi face aluat din făină foarte fină.
Parcă e pudră de talc.
Şi pune multe ouă, vreo 12.
Le bate bine de tot.
Le bate bine.
Şi le toarnă uşor.
A 18-A ZI
Crezi că Dumnezeu a făcut stelele, Phil ?
Da.
Crezi că există un plan măreţ ?
De asta noi am scăpat, iar ceilalţi nu ?
De asta suntem aici ?
Uite care-i planul...
Trebuie să trăieşti cât poţi de frumos.
Încerci să te şi distrezi.
Apoi, într-o zi, totul se sfârşeşte.
Te trezeşti
şi vezi un înger la capătul patului.
Şi îngerul spune:
"Bine..."
"Poţi să-mi pui întrebările alea cretine acum,"
"pentru că eu am toate răspunsurile."
Aşa crezi tu că e ?
Da.
Aşa cred că e.
Tatăl nostru care eşti în Ceruri,
sfinţească-se numele Tău...
Dacă mă salvezi, dacă-mi răspunzi rugăciunilor,
jur că îţi voi dedica toată viaţa mea.
Fac orice vrei.
Te rog !
Mac !
- Uite-l ! - Haide...
L-ai prins ?
Iisuse !
A 27-A ZI
E doar o zgârietură.
Cum e ?
Miroase.
E de la bandaj.
Nu e de la rană.
Am depăşit recordul lui Rickenbacker
acum patru zile.
Încă mai ţii socoteala ?
Da.
Doamne...
Dumnezeule !
- Săriţi ! - Nu pot.
Haide !
- Mac ? - Aici sunt.
- Aici sunt... - Phil ?
Dacă japonezii trag aşa de prost, s-ar putea să câştigăm războiul.
Băga-mi-aş...
Phil.
Poftim !
Mac.
Ai văzut atacul surpriză al lui Mac ?
A sărit pe rechin ca un bombardier.
Rechinul a făcut pe el de frică.
Te-a salvat.
1937. Cel mai bun jucător de baseball.
Un puşti din Detroit.
Gehringer.
Mac, joacă şi tu !
Mac ?
- Mac ? - N-am murit.
N-am murit.
Ce pregăteşti la micul dejun, Zamp ?
Tu hotărăşti.
Gnocchi cum face mama ta.
Gnocchi la micul dejun ?
De ce nu...
O să mor ?
Poate că da, Mac.
Oare în noaptea asta ?
Poate...
Da.
Cred că în noaptea asta.
Iei aluatul
şi faci bile din el.
Faci bile.
Să nu aibă cocoloaşe !
A 45-A ZI
Phil ?
Am veşti bune
şi veşti proaste.
Phil ?
Zamp ?
Eşti teafăr ?
Mă simt ciudat pe uscat.
Ciudat...
Da.
Încetează !
Te rog, opreşte-te !
NOUĂ PUŞCAŞI IZOLAŢI PE INSULA MAKIN 18 AUGUST 1942
Câţi soldaţi sunt în Hawaii ?
Colonelul vrea să afle câţi soldaţi sunt în Hawaii.
Nu ştiu.
Vorbeşte mai tare !
N-am de unde să ştiu.
N-am fost acolo...
Fotografia asta...
El e ?
Tu eşti ăsta ?
Eşti atlet olimpic ?
Eşti un celebru atlet olimpic.
Unde e radarul în B-24, clasa E ?
Colonelul întreabă unde e radarul în B-24, clasa E.
Noi foloseam unul vechi, clasa D.
- Eşti bombardier ? - Da.
Ce s-a întâmplat cu puşcaşii de pe insula Makin ?
Cum funcţionează sistemul de ochire Norden ?
Învârţi de două butoane. Ce s-a întâmplat cu puşcaşii ?
Desenează sistemul Norden.
Au fost decapitaţi.
Am desenat o staţie radio Philco, cu butoane pe ea.
LOUIE ZAMPERINI S-A PRĂBUŞIT DEASUPRA PACIFICULUI ÎN MAI 1943
Rahat !
Dezbrăcaţi-vă !
Îngenuncheaţi !
Să îngenunchem ?
Îngenuncheaţi !
Nu !
Phil ?
Zamp !
- Zamp ! - Phil ?
Zamp !
Suntem la Tokio, nu ?
Probabil că da.
Ar fi trebuit să alerg aici la Jocurile Olimpice,
înainte să fie anulate.
Da ?
Mereu mi-am dorit să vin la Tokio.
Ai grijă ce-ţi doreşti !
Soldat. Soldat.
Ofiţer.
Soldat.
Ofiţer.
Bună seara, vechi prizonieri !
Bun venit celor noi !
Sunteţi în lagărul Omori.
Sunt caporal Watanabe.
Sunteţi duşmanii Japoniei.
Veţi fi trataţi ca atare.
Uită-te la mine !
Priveşte-mă în ochi !
Uită-te la mine !
Să nu mă mai priveşti.
Să nu mă mai priveşti !
Prizonierii noi, nu sunteţi liberi încă.
Veţi intra în carantină.
Nu ne permitem să avem boli în barăci.
- Bună seara, băieţi ! - Bună seara, domnule !
Tom Miller, comandantul barăcii.
O să vă ajutăm să vă instalaţi.
Tu stai sus.
305...
Tu stai lângă frumoasa adormită.
Ia loc !
307, tu stai aici.
Cum te cheamă ?
Frank Tinker.
Tinker, tu stai sus.
Văd că l-ai cunoscut pe Păsăroi.
De ce-i spui Păsăroiul ?
Pentru că ne ascultă.
Dacă ar auzi cum ne-am dori să-i spunem, ne-ar ucide.
Se pare că e dintr-o familie bogată.
Voia să fie ofiţer. Lumea aştepta asta de la el.
Dar a fost refuzat.
Evident, asta nu i-a convenit.
Dar asta nu-i explică comportamentul dement.
Comandant Fitzgerald.
Zamperini, domnule.
Căutau informaţii.
Dar n-au aflat nimic, nu ?
Absolut nimic.
Ar trebui să dormi.
Da, să trăiţi.
Infirmieri, la dreapta !
Liber !
Ofiţeri, la dreapta !
Liber.
Sunt mulţi oameni talentaţi în lagărul Omori.
Avem un cântăreţ de operă.
Cine e cântăreţul de operă ?
Avem un bucătar-şef din Sydney, Australia.
Şi un atlet olimpic.
Cine e atletul olimpic ?
Nu te ridica.
Ai dat greş.
Eşti un nimic.
Domnule ?
O copiază, ca s-o punem înapoi înainte să se prindă japonezii.
Are harta întregului război.
Am invadat insulele Marshall.
SUA a invadat insulele Marshall.
Aliaţii avansează.
- Trebuie să recunosc... - Te rog, nu !
Având în vedere că nu mâncăm mai nimic,
ne uşurăm o grămadă !
Da...
Cred că ăsta e al meu.
Îţi place insula Saipan ?
O să-l omor.
Şi atunci te-ar împuşca.
Nu-mi pasă. N-au decât !
Nu aşa o să-i învingem.
Îi învingem dacă supravieţuim până la sfârşitul războiului.
Aşa învingem.
Asta va fi răzbunarea noastră.
Dacă rezist, o să câştig.
Întocmai.
Fratele meu, Pete, spunea asta. Mă credea capabil de orice.
Mă credea mai bun decât sunt.
Şi cine spune că nu eşti ?
Ai noştri se apropie.
De ce mă obligi să te lovesc ?
Eşti mort.
În America se spune că Zamperini a murit.
Familia ta a fost anunţată că ai murit în război.
NBC Radio a anunţat
că celebrul alergător olimpic Zamperini a murit.
Vrei ca familia ta să afle că nu ai murit ?
Domnii aceştia
sunt de la Radio Tokyo.
Transmitem în toată lumea.
Programul se numeşte "Sună poştaşul".
"Bună, mamă !"
"Sunt fiul tău."
"Mamă, te iubesc !"
"Sunt bine sănătos."
Nu spun decât ce vreau eu.
Sigur că da.
Bună ziua, America !
Ascultaţi "Sună poştaşul".
Azi, poştaşul o caută pe dna Louise Zamperini,
din Torrance, California.
Louie Zamperini n-a dispărut şi n-a murit,
aşa cum în mod eronat a anunţat guvernul vostru.
E în siguranţă, la noi.
Ascultaţi, dnă Zamperini.
Şi nu vă faceţi griji.
Plăcerea e de partea noastră.
Bună, mamă, tată, fraţi şi prieteni !
Sunt Louie.
E prima oară după doi ani când îmi auziţi vocea.
Nu sunt rănit, sunt sănătos.
Sunt într-un lagăr de prizonieri din Tokio.
Sunt tratat atât cât se poate de bine, în condiţii de război.
Sper că Pete încă poate să vă viziteze săptămânal din San Diego.
Tată...
Ai grijă de armele mele,
să putem vâna când ajung acasă.
Să prindem iepuri pentru sosul de gnocchi.
Vă doresc un Crăciun frumos şi un an nou fericit.
Fiul vostru drag, Louie.
A fost bine.
Foarte bine.
Poţi vorbi din nou la radio.
SCENARIU DE EMISIE
Nu pot spune aşa ceva.
De ce ?
Pentru că nu e adevărat.
Nu pot spune aşa ceva despre America.
Ei au făcut-o.
Sunt americani, ca tine.
Locuiesc aici.
O duc bine.
Mâncare bună...
Mâncarea lor e delicioasă.
Vrei să te întorci în lagăr ?
Vorbeşte la radio !
Eşti ca mine.
Amândoi suntem puternici.
Am citit asta în privirea ta,
în prima zi.
Mi-am spus
că îmi vei fi prieten.
Dar
eşti inamicul Japoniei.
Nu asculţi ordinele.
Nu faci ce ţi se cere.
E nevoie de respect.
Fără respect
nu există ordine.
Omul acesta trebuie să înveţe ce e respectul.
Ceilalţi prizonieri îi vor da o lecţie.
Fiecare prizonier
îi va da câte un pumn în faţă.
Domnule...
Nu putem face asta.
Loviţi-mă !
Loviţi-mă, domnule !
Să terminăm mai repede.
Loveşte-l în faţă !
Haide !
Loveşte-l !
- Următorul ! - Hai !
Haide...
Următorul !
Hai, domnule !
Loviţi-mă !
- Loviţi tare ! - Loveşte-mă !
Următorul !
Tink, dă ca lumea !
Următorul !
Hai !
Următorul !
Loviţi tare !
Următorul !
Mai tare !
Următorul !
Cenuşăreaso !
Unde e viermele ăla ticălos ?
Ai văzut-o cumva ?
Aici erai, leneşo !
Cum să mă pregătesc de bal,
dacă tu stai cu mâinile în sân ?
Eşti la fel de utilă ca dansul nostru matinal !
Repară-mi rochia,
să-i atrag atenţia minunatului prinţ Hillenbrand.
Nu i-ai atrage atenţia unui prinţ nici dacă ţi-ar cădea în braţe.
Cenuşăreaso, aranjează-mi părul !
Repară-mi rochia !
- Aranjează-mi părul ! - Rochia !
Părul, părul !
Vorbeşti nemţeşte acum ?
Ajunge !
Îmi daţi sarcini imposibile,
fără să apuc să mănânc şi să mă odihnesc.
Mă ţineţi într-o cuşcă.
M-am săturat !
Am veşti bune.
Am fost avansat.
Asta e vestea cea bună.
Vestea rea...
Trebuie să mă despart de prieteni.
Voi pleca mâine din Omori.
Mereu există speranţă, Cenuşăreaso !
Dacă-ţi păstrezi mintea şi inima curate,
poţi face orice !
Nu te teme, copilă...
Sunt naşa ta.
Ai putea să mă feliciţi.
Şi a plecat.
Pur şi simplu...
Eu am...
Patru popi.
Asta e !
Baronul a fost învins, Tinker.
- Da ? - Avem zahăr în seara asta.
Ai luat-o, Miller ?
Mai trimiteţi o găleată !
Acum îi ajutăm pe japonezi ?
Mai bine o lăsăm să ardă.
Dă-o din mână în mână !
Poftim !
Sunt B-29, băieţi !
Nu mai durează mult.
Nu vă bucuraţi prea tare.
Dacă înving aliaţii,
japonezii o să ceară uciderea tuturor prizonierilor.
I-am auzit vorbind.
Dacă învingem, suntem morţi.
Atunci pentru ce ne mai rugăm ?
La pământ !
Ia-ţi lucrurile ! Ne mută.
- Unde mergem ? - Nu ştiu.
În alt lagăr.
La Ritz, în Tokio.
Undeva unde aliaţii să nu ne găsească.
Suntem în lagărul Naoetsu.
Sunt sergent Watanabe,
comandantul vostru.
Sunteţi duşmanii Japoniei.
Veţi fi trataţi
ca atare.
Îi veţi ajuta pe japonezi
lucrând pe barjele de cărbuni.
Cine refuză să muncească
va fi executat.
De ce nu mă priveşti în ochi ?
Puteţi să dormiţi aici.
Voi doi, acolo.
E capăt de linie.
Aici nu ne cunoaşte nimeni.
E mai bine să vă acceptaţi soarta.
Preşedintele vostru, Roosevelt,
a murit.
Louie ?
Eşti bine ?
Ridic-o !
Sus !
Deasupra capului.
Dacă o scapă,
împuşcă-l.
Haide, Louie !
Rezistă !
Hai, Louie...
Nu te uita la mine !
Deţinuţi de la Naoetsu.
Războiul a încetat.
Azi,
în spiritul noului viitor pe care şi-l clădesc măreţele noastre naţiuni,
invităm toţi prizonierii
să se spele în râul Hokura.
Acum o s-o facă.
Suntem morţi.
Sunt de-ai noştri !
Ne-au văzut !
S-a terminat !
Războiul s-a terminat !
ARUNCAŢI AICI
SĂRBĂTOARE NAŢIONALĂ DE ZIUA VICTORIEI
Louie !
Ai reuşit !
Uită-te la tine !
Mamă...
În 1946, Louie Zamperini a cunoscut-o şi s-a căsătorit cu Cynthia Applewhite.
Au avut o fiică, Cissy, şi un fiu, Luke.
Lt. Russell "Phil" Phillips a supravieţuit războiului şi s-a căsătorit cu iubita sa Cecy.
El şi Louie au rămas prieteni şi după război.
Mutsuhiro Watanabe, "Păsăroiul", s-a ascuns mulţi ani,
fiind considerat criminal de război,
până când a fost amnistiat de SUA, în eforturile de reconciliere cu Japonia.
După mulţi ani de stres posttraumatic,
Louie şi-a respectat promisiunea de a-l sluji pe Dumnezeu,
spunând că asta l-a salvat.
Motivat de credinţă, Louie considera că e nevoie de iertare, nu de răzbunare.
S-a întors în Japonia, unde s-a împăcat cu foştii săi gardieni.
Doar Păsăroiul a refuzat să se întâlnească cu el.
Louie şi-a îndeplinit visul şi a alergat din nou la Jocurile Olimpice.
La 80 de ani.
În Japonia.
LOUIE ZAMPERINI 1917-2014
DE NEÎNVINS