Pogledali smo vaše skenove.
Vidimo velike mase u vašem stomaku
i nekoliko lezija na jetri. Preporučujem da odete specijalisti,
a ja vam mogu pomoći sa preporukama i dati vam spisak ljudi.
Krenite odatle.
Kakvog specijalistu? -Onkologa.
Je l' to onaj za rak? -Da.
Mislite da je loše? -Ne znamo, zato i smatram da trebate specijalistu.
Uradiće biopsiju, više testova... -Šta vi mislite?
Vidjeli ste sve. Koliko je gadno? -U ovom trenutku ne znam.
Možete li nam reći barem nešto?
Zar ne možete reći... -U redu je. Ona ne...
Mislim da ona... Slušajte. Šta kažete da ja dam izjavu?
Ako je istinita, ne morate me ispravljati.
Ne morate mi ništa reći.
U redu? Da li je to što Majkl ima...
Neizlječivo? -Stari, to je pitanje. Moraš...
Mora biti izjava. Onda je moja izjava...
Ono što Majkl ima je neizlječivo. -Tako je.
Razumijete li igru? Ne govorite ništa.
Možda razumijete šta... Jeste li gledali "Sve predsednikove ljude"?
Podsjeti me kako se vas dva znate?
Komšije smo. -Da.
U redu. -Ja živim na njemu.
Još ima govana na dnu ovoga. -Da.
Odvratno. Ja tu ne turam ruku. -Ja ću. -Loptica će biti odvratna.
Jesi li ti juče servirao? -Da. Tvoja serva. Samo malo.
Samo malo. Kreni!
Pa, taj rak.
Šta bi kod specijaliste? -On je specijalan.
Daj, Majkl.
Nemoj je ispustiti!
Reći ću ti šta se desilo danas za ručkom.
Šta je bilo? -Bio sam u restoranu pored svog ureda. -Da.
Kabina je pored prozora i
neki tip proleti pokraj prozora.
Proleti. Ne vidim mu donji dio.
Njegov donji dio se nije mrdao. Proletio je kraj prozora.
Možda je bio na lebdećoj dasci. -Skejtbord?
Ne, one stvari što klinci stavljaju stopala...
Znam da nije na lebdećoj dasci, ali sam se zapitao.
Vidio sam tipa kako lebdi. Zamisli. To ti sjebe cijeli život.
Lebdio je, pa šta? -Šta da si ga ti vidio?
Da, tip lebdi. -I nakon toga ti je život i dalje normalan?
Nemam problem sa tim.
Sva pravila stvarnosti, hiljade godina nauke,
ne znači ništa? -Ja bih to iskulirao.
Ne bi bio kul da neki tip...
Naravno da bih. -Ne bi. Da nema pravila.
Kreneš obući patike, a kad tamo bundeve.
Ispiriš nos, a iz njega izađe novčić. Pogledaš u ogledalo, a lice ti je...
Tabla za alat. -Meni je to u redu. -Da. Sereš. Daj mi to moje.
Ruke su mi avioni, zato ne gledaj. -Sjedi onda na jedan
i odleti negdje gdje ljudi ne lebde.
Jer tu ja živim.
Šta radiš? To je udarac smrti.
Učitelju! Ne!
Učitelju, vaš udarac smrti je poprilično moćan.
Da sam pogodio, tvoja bi sudbina bila zapečaćena.
Tri koraka u bilo kom pravcu i srce bi ti eksplodiralo. Bio bi mrtav.
Dođi, mladi Čen. Hajdemo jesti.
U redu.
Bilo ih je pet. Uzeo sam tri. -To nije u redu.
Jedna je patuljasta, pa ti to onda dođe jednako.
Sigurno se vidimo sutra naveče?
Da. Igraćemo "Milionera". Zadnja dva puta sam pobijedio. -Prijatno veče.
Vidimo se!
Laku noć, Majkl. -Laku noć, Endi.
Dobro jutro.
Hvala.
Gospodine, to je moja olovka.
Hvala.
Ćao. Endi?
Ćao. -Ćao. Kako si?
Dobro sam. -Da? -Naravno. -Jesi li se dobro proveo za vikend?
Vikend? Uradila je to. -Ko?
Nova djevojka. Rekla je: "Kako si?" -Bože, ćaskanje. Kako je prošlo?
Užasno. Spin! -Dođavola.
Istraživanje raka Život sa smrtonosnom bolešću
Nažalost, vaš broj bijelih krvnih zrnaca... -Kakve su mi opcije?
Imamo par opcija.
Tako znači.
Laku noć, Majkl. -Laku noć, Endi.
Šta sam to uradio?
Budalo! Sad si preterao!
Zadao si udarac smrti svom učitelju!
Čekaj? Ne. Ja ću.
Mi smo tim za drugo poluvrijeme. -Da.
Ja bih mogao dati sjajan
govor na poluvremenu da sam trener.
Već imam najbolji govor za poluvrijeme. -Kakav? -Radim na njemu.
Mislim da je "masno prase". -Nije.
Ja sam napravio majicu. -Prije dvije godine.
Još se sjećaš? -Prije godinu i po.
Da je "masno prase", bilo bi manje slova.
Onda je "masno krmče". Manja verzija krmače.
Nema veze sa time. Pusti to.
Daću ti taj podatak i to je to.
Ta je baš dobra. Bila je to godina i po...
Volim to što te muči.
Jesi li ti pojeo moje tropske orahe? Nemam ih više.
Imam samo obične orahe.
Mogao bih ti reći. Hoćeš?
Bio sam kod onkologa i...
Bio sam i kod drugog onkologa. On...
Duga priča, ali oni... Ništa oni tu ne mogu.
Pa...
To je to.
Dio sa umiranjem je...
Onako...
Bolnica, cijevi, oticanje. Ne želim ništa od toga.
Pa sam razmišljao...
Prije nego što postane gadno...
Želim to okončati.
Imaju čitav proces. Ako imaš manje od 6 mjeseci, daju ti te
tablete. I možeš to uraditi kod kuće.
Zvuči... Znaš? Ne želim to uraditi sam.
Nadao sam se da ćeš mi ti pomoći.
Ja?
Da li...? Mislim...
Način...
Ne smiješ odustati. Moraš...
Ne možeš to uraditi. Čuda se dešavaju.
Šta je sa onima kojima kažu da imaju 6 mjeseci,
pa se popnu na Maunt Everest.
Džim Abot je imao jednu ruku. Igrao je za Jenkije.
Bacao je kao lud. Nije odustajao.
Ne odustaješ, Majkl.
Već su mi dali recept.
Mogu to? Daju ti taj
lijek koji te ubije? -Da.
Ne želim da me gledaš ovakvog.
Nisam ti htio reći, jer nisam htio da se stvari mijenjaju.
Znaš... Hoću da pravim pice.
Hoću da gledam filmove.
Hoću da igram reketobol.
Da? -U redu.
Da igramo drugo poluvrijeme? Moramo.
Tvoja serva. Raspali je.
Sva ova su udaljena. -Šta to?
Mjesta za koja je doktor rekao da možemo ispuniti
recept. Najbliže je 6 sati odavde. -6 sati? -Da.
Mnoge apoteke ne popunjavaju recept zbog moralnih razloga. -Dobro.
Izgleda da idemo na putovanje. -Šta to znači?
Ne ideš tek tako na putovanje. -Kako to misliš šta to znači?
Vozimo se do tamo. Uzmemo lijekove...
Pećnica ti je spalila picu. Izgorila je.
Jebote! Hajde!
Sad je upropaštena. -Sačekaj malo. -Ne.
Moramo jesti nešto drugo. -Nije toliko loša. -Šta ćemo jesti?
Odlično obavljeno. -Gle to govno! Sjebano je!
Ipak ćeš to pojesti? -Biće dobra.
Uzmi tanjir.
Oprobaću je. -Dobro.
A vazduh u gumama?
Da, stavio sam gomilu. -Ali nisi previše?
Ne postoji stvar poput previše vazduha. -Postoji.
A Hindenburg? -To je bio helijum.
Da, ali ga je bilo previše.
Jeo sam zobenu kašu. Za dva sata će mi trebati vc.
Ali si popio i drugu kafu. Možda ti zatreba za sat i po.
I dalje vidim. -Šta? -Vidim sve.
Vidim sve. Tamo je drvo. -Šta je to?
Čovjek ili kokoška. -Da moraš živjeti tako...
Adaptirao bih se. To je super stvar kod čovjekovog uma.
Ovako pčele vide.
Koliko bi ti duh iz lampe morao dati želja u situaciji
kad bi jedna od želja bila pjeskarenje?
Šta je to? -Kad god kažeš "pjeskarenje",
zrno pijeska spadne sa tebe.
12,000 možda? -Ne, 10. Da mi daju 10, uradio bih to.
Možeš zamisliti samo 9 želja dok ne dođeš do pjeskarenja?
Koliko ti treba?
Prva. Da ti nestane rak.
Onda milijarda dolara, letenje, šta god. -Nevidljivost.
Nevidljivost, pa pjeskarenje. Sa pidžamom.
Kasno je, umoran si. "Sa pidžamom!"
Imaš li dovoljno goriva. -Imamo međuspremnik. U redu je.
Nije baš velik. -Koji je najgori mogući scenario? Da nam nestane goriva.
Ostaćemo bez goriva ovde.
U idućem ćemo trenutku piti sopstveni urin.
Kako si od nestanka goriva došao do pijenja urina?
Možeš stopati, zvati nekog, otići pješke do benzinske...
Ovde nema nikoga. -Ti bi odmah pio urin. -Ovde je k'o u Zoni Sumraka.
Kako napreduje onaj govor za poluvrijeme? -Dobro.
Da? -Mogao bih ga prodati. Da ga kažem treneru,
kupio bi ga od mene. Momci, okupite se!
Tako počinje. To je početak. -To dobijem? -To je to.
Ko je to? -Moja sestra.
Ona zna, je l' da?
Zna za rak, ali ne i za ovo drugo.
Želim to zadržati za sebe.
A ja? -Ne, to je...
To je drugačije. Znaš...
Da. -Znaš? -Da.
Razumijem.
Ćaska li tvoja sestra?
Kraljica. -Da.
Farma nojeva. Tri milje. -Da. -Idemo tamo.
Želiš li?
Nikad nisam vidio noja. -Ja jesam. Na TV-u. -Ali uživo...
Malo su pogani.
Stvarno? -Zalete se na tebe.
Najbrže kopnene životinje.
Mislim da nisu. -Jesu. 64 km/h.
Gepard ide...
95 ili 100 km/h. -Da. To su 4 noge.
Po nozi...
Oni su najbrži.
U redu. Mislim da se približavamo.
Liči na turistički grad.
Puno je vjetrenjača u ovom gradu.
Hodaš jako brzo, Endi. -Nisam nervozan.
Popričamo sa Filom i imamo plan, je l' da?
Ova infekcija sinusa je tako grozna.
Znam. -Imam osjećaj kao da...
Imam osjećaj da sam uzimala ovaj lijek ranije i nije djelovao.
Oprobajte. I dobro se odmorite. -Hvala. -Ćao, Džudit.
Zdravo. Kako vam mogu pomoći? -Zdravo. Došli smo do Fila.
Fila nema. Ja sam Dejv. Mijenjam Fila.
Pričao si sa Filom. -Da, ali...
Doći ćemo kasnije. -Ja vam mogu pomoći. -Ali ovo je nešto...
Ovo je tajna. -Pričao sam sa Filom. To je posebni lijek koji...
Ti si Majkl Tompson? -Da. -Hoćeš li nazvati Fila?
U redu je. Ja ću to riješiti. Majkl Tompson.
Ne sviđa mi se to. Treba da dođemo kad bude Fil. -Što si opsjednut njime?
Šta ako stavi nešto pogrešno unutra? Moglo bi biti opasno.
Samo sekund. Sad ću ja to.
Kako ste danas?
U redu.
U pitanju su tri lijeka. -To znamo.
Prošli smo to sa Filom. -Da, rekao nam je.
Da je on ovde, ne bi nam to govorio, jer smo već pričali sa njim.
Razumijem, ali on mi je rekao da pročitam uputstva.
To je protokol. -Dobro. -Hvala.
Uzećete dvije ove, sat vremena prije pića.
Ove su za tjeskobu, a ove za mučninu. Nećete povraćati.
A ovaj je otrčao kući. Tri prašćića. -Da.
U slučaju povraćanja nakon unošenja pića,
neko od pacijentove rodbine bi trebao nazvati
doktora, koji će odlučiti o daljim potezima.
Ova velika...
Ovaj ćete lijek uzeti na kraju.
U bočici je 100 tableta.
To je smrtonosna doza. -Hoćeš li mi sabrati to?
Sačekaj. Nećeš platiti to. -Hoću.
Nisam ti to rekao. Uzmi karticu. Naplati. -To je 3,500$.
Imam više novca od tebe. Želim ovo uraditi. -Puno je to.
Želim to uraditi. Dozvoli mi to.
Hvala. -Žao mi je. Kartica je odbijena.
Nije odbijena. Moraš je provući.
Ta ti je dobra. -Možeš li je provući još jednom? -Oprobaću još jednom.
Te stvari su pune grešaka.
Odbijena je. -Daj to ovamo. -Ja ću platiti.
Nazvaću banku.
Ja ću platiti, a ti mi vrati. -Daj telefon. Ne naplaćuj ništa.
Ovo će potrajati sekudnu. Nazvaću odmah.
Vidim broj. Dajte mi sekundu. -Samo polako.
Moraćete isprazniti sadržaj od sto tableta u čašu
i pomiješati ih sa pola čaše vode.
Biće gorko, ali popijte naiskap.
Ja sam! Šta hoćete da vam kažem? Izvan grada sam.
Ako pacijent odluči da ne želi... Da vi ne želite
okončati život nakon unošenja lijeka... -Dobro.
Morate kontaktirati hitne službe
da započnu mjere spasavanja života. -Ne vičem.
Prestaću vikati, ali ne vičem. -Da.
Šaljite onda. Poslaće kod. Nemam telefon.
Zato bi trebao imati telefon.
Imam mejl. Mogu li vidjeti svoj mejl na tvom mejlu?
Pristupne šifre su kod Fila.
Sačekamo da se vrati Fil i ništa se od ovog neće desiti. -Biće sve u redu.
Samo malo. Poslao sam vam ime kućnog ljubimca prije 5 godina.
Jesmo li gotovi? -Da. Sve sam pročitao.
Samo da još platim.
Kuda je otišlo moje ime ljubimca? Ne!
Šta to radiš? -Uzimam tabletu protiv bolova.
Ne znam.
Mislio sam da je...
Dobrodošli. Mogu li vam pomoći?
Zdravo. Imamo rezervaciju na...
Fridman. -Evo je. -U redu je.
Imam je. -Isprintao sam je. -Izvolite.
Sve je spremno. Trebam samo kreditnu karticu...
Daću vam karticu, ali ako biste mogli sačekati do kraja
da uradite to što morate. Nazvaću banku i sve će biti u redu. -Ja ću.
Stavite na njegovu karticu, ali ja ću platiti. Sve ide nizbrdo.
Vratiću ti. 79$ za noć? -Jeste.
Ja ću zadržati... -U redu. -Hvala.
Momci, za vas imam dvije sobe sa malim krevetima.
Dobro. -Imam i jednu sa velikim.
Nećemo dvije sobe. -Ne dvije sobe. Hoćete li veliki krevet?
Ako vam je tako udobnije, nama je to u redu.
Mali kreveti su u redu.
Ja ću onda uzeti ono.
Ja ću čuvati kesu.
Biće u mojoj kući, da znamo gdje je.
Mislim, ja... Samo...
Pretpostavljao sam da ću je ja čuvati.
Imam sigurno mjesto u ormaru. Iza...
Kutije. Imam tu...
Karticu Roda Kerjua. Imam tu malu...
Mislim da je niko neće ukrasti.
Ko zna? Sendi je dvaput opljačkana, a ona je u prizemlju.
Uvijek prvo idu na prizemlje. Ja sam na spratu. Ako pukne glavna cijev od vode
na Hilsajdu i dođe do poplave, ja sam na spratu.
Gotovina ili kartica? -Gotovina.
Budan si?
Da. Izvini.
Dugo sam spavao. -Znam. U redu je.
Šta je to?
"Drvo mudrosti".
Endi.
O, da. To je...
Sad nemamo o čemu brinuti.
Sad ništa ne može krenuti naopako.
Veoma smiješno. -Moja ideja.
Veoma smiješno. -Nije smiješno. To je dobra ideja.
Gdje je lijek? -Tamo unutra.
Pod ključem je. Ne moramo brinuti za to o čemu pričamo.
Koja je šifra? -Kakva šifra?
Endi.
Nema šifre.
Postoji kombinacija. -U redu.
Koja je kombinacija?
Nema pomaganja. -Ne želim se igrati.
Hoćeš li mi dati šifru? -Ne brini za to.
Ovome je kraj.
Možda bi trebali popiti nešto.
Lista za prijavljivanje je i dalje otvorena.
Iskreno, ako ne želite ništa raditi, to znači više mene.
Dobro.
Treba da više pijemo. Je l' da? -Mislim da ću početi piti.
Da. Škodi ti, ali je dobro.
Jesi li spreman?
Trener? -Moj govor? -Govor za poluvrijeme.
Nije još gotov. Ne bih da ga ureknem.
Nabasao sam na nešto jako dobro.
Endi? -Da.
Postoji li taj govor?
Misliš da lažem? Zašto bih lagao?
Znaš onda kad si mi rekao da pričaš španski, pa... -Preuveličao sam to
da te impresioniram. Nismo još bili prijatelji. Moram pišati.
Naruči još jedno. -Dobro. -Odmah se vraćam.
Okupite se, momci. Okupite se, momci!
Kleknite. Kleknite svi.
Učinite mi uslugu, momci. Zatvorite oči.
Hoću da zatvorite oči.
Zatvorite ih. Hoću da nešto zamislite.
Izgubićemo ovu utakmicu. Izgubićemo je, momci.
Saslušajte me. Neću vam lagati.
Sila se promijenila. Ono je bolji tim.
Šta god da kažem, situacija se neće preokrenuti. Izgubićemo.
Pa šta? Ponosim se vama.
Ponosim se. Ne želim čekati do kraja
kad budete patili da vam to kažem. Ne treba vam ova utakmica.
Imaćete dobre živote. Svi ste dobri momci. Bićete nešto u životu.
Marfi, ti ćeš biti u Mornarici. Bićeš heroj jednog dana.
Kejhil, ti si pisac.
Živjećeš negdje u Konektiketu.
Pored vode. Imaćeš problem sa alhoholom, ali ćeš biti bolji pisac.
Sve će biti u redu.
Imaćete sjajne živote, a možda ćete imati
pomalo isprazan osjećaj u sebi.
Možda kad naveče legnete, potajno ćete misliti...
"Znate šta? Da se mogu vratiti..."
"Sve je ovo dobro, ali da se mogu vratiti..."
"Da mogu, vratio bih se kroz vrijeme na dan kad smo izgubili tu utakmicu
i opet igrao to drugo poluvrijeme". Znate šta? Otvorite oči! Vratili ste se!
Sad ga imam. -Evo njega.
Kako se ovo...? Šta se dešava? -Bio je sam. Pozvao sam ga.
U redu. Znači, sad si ovde? -Da, malo... -Bježi sa mog mjesta.
Ne, sjedi. Endi, uzmi moje mjesto.
Živjeli, momci. -Živjeli. -Novi prijatelji.
Živjeli. -Živjeli. -Novi prijatelji.
Dejvid mi je pričao da voli kung-fu. -Da.
Pričali smo, pa... -Naravno. I to si.
Volim kung-fu. A ti? -Svi ga vole.
Jesi li gledao "Udarac smrti"? -Jesam.
I šta misliš?
Dobar je. Nije loš.
Nema puno borbe u njemu, ali dobar je.
To je kung-fu film. Nije riječ o borbi.
Već o učenju o onome šta je u tebi.
O tome je riječ u "Udarcu smrti". Nisi to vidio? -Pa, znaš...
Gledao sam ga na Youtube-u. Možda sam propustio neke dijelove.
Vratila sam se. Lista za prijavu je i dalje otvorena.
Kako si ga mogao gledati na Youtube-u? To je smiješno!
Ne bih da budem... -Kako ga naći na DVD-u?
Možeš ga naći na DVD-u i na VHS-u.
Preporučujem da ga gledaš na VHS-u. -Stvarno? -Da.
Zamišljen je da se tako gleda. -Ćao. Ja sam Majkl.
Želim da...
Želim da odam počast filmu "Udarac smrti".
Moj omiljeni film. Niko ga ne gleda.
Pokušavamo nagovoriti ljude da ga gledaju, ali oni neće.
Teško ga je naći, ali je meni važan.
Pa...
Da. "Udarac smrti".
Film započinje Čienom,
mladim učenikom kung-fua, na planini. Njegovi pokreti su graciozni i snažni.
ali nešto tu fali. Još nije kompletan.
Napada ga učitelj Lu.
Slijedi velika borba.
Lu zamahuje i taj zamah će postati poznat kao udarac smrti.
I...
On udara. Ali ono što se dešava je
da zapravo promaši Čiena i pogodi bačvu, jer...
Izvinite, krivo sam ispričao. Trebao sam...
Oni su učitelj i učenik.
Ali vi mislite da su neprijatelji, pa je zato smiješno kad udari bačvu,
jer mislite da je...
Zabrljao sam. Nazad na priču.
Voda se počela treskati, Čien to ugleda pa reče:
"To je strah od..."
Uglavnom, ovo je film koji morate pogledati. Izvinite...
Uglavnom, kul scena, jer se bačva počela tresti.
Grmi, počinje da ludi...
Odjednom, bačva eksplodira.
Mokar je k'o čep.
Da sam te udario, tvoja sudbina bi bila zapečaćena.
Tri koraka u bilo kom pravcu i srce bi ti eksplodiralo. -I onda bi bio mrtav.
Čien je tvrdoglav i sam nauči udarac smrti.
Sam ga nauči. Na brdu, bez majice.
Da, to je dio kad trenira. Ali onda... -Dođu nindže.
Dolazi Ko Vu Tai sa 15 nindža.
Tačno 15. Da. I hvata ga za vrat.
Spremna? Izbjegavaš ga. I onda... Ne.
Peče!
Šta sam uradio? -Vidite šta se desilo?
Mislim da smo mi ovamo. Ovuda.
Koliko je sati?
Skoro pa jedanaest.
Zatvoreno je. -Da, zatvoreno je.
Zatvara u deset.
Šta je?
Da?
Uradiću to, jebote.
Vruće je. -Meni je super.
Malo smrdi. Kao meso.
Kako to misliš da osjetiš meso? -Ne osjetiš to?
Sada smo kao u loncu supe. -Supa od ljudi. Pozovimo ljude.
Idem do bara. Zvaću djevojku za mikrofonom
i zvaću Dejvida. -Ne. Nećeš zvati njega.
Zamalo da ga ubijem, a on reče... -Žao mi je. Samo pokušavam...
Nisi ti kriv. -Samo sam...
Šta je?
Sranje. Ona gospođa je ovde. Sagni se. Zaroni. -Hej, momci.
Ćao. -Bazen je zatvoren u devet.
Izaći ćemo. -Je l' to pijete?
Ne prilazite. -To je zabranjeno. -Ne želite vidjeti...
Ja ulazim. -Ne. -Šta?
Što više to bolje?
Vi ste tako divni.
Od prvog trenutka,
kad ste se prijavili, osjetili smo da ste zaljubljeni.
To je baš slatko. -Ne.
To je prelijepo.
Mi smo prijatelji.
Nismo mi takvi. Volimo te tipove. -Svi su prelijepi.
Mi smo komšije. -Komšije smo.
Ali sve je u redu sa ostakom svijeta.
Bilo je to tako jako da smo pretpostavili.
Žao mi je. -Ko ste to "vi"? -Ja i moj muž.
Mi ne nosimo odjeću, pa...
On se skinuo, pa sam i ja. Samo zato sam i ušao. -Gdje je on? -Ovde je.
Kako to misliš? -Kako to misliš ovde?
Posvuda je. -Nije valjda nevidljiv?
Ne. -Ne govori to. -Preminuo je prije par godina.
Da. Dugo smo vodili ovo mjesto zajedno i on je ovde.
Zato sam ja ovde sa njim.
Žao mi je. Izbrbljala sam se...
Izvinite. Ne ide mi ćaskanje.
Nisam htjela da vam bude neugodno. -Ja ga mrzim.
Mrzim ćaskanje. Radim u uredu i to je sve što rade.
Da. -Baš je glupo, je l' da?
Pokušavam smisliti neko bolje započinjanje razgovora.
Da. -Brinulo me kako da to uradim. Nešto tipa...
Želiš li razgovarati? Ako ne želiš, u redu je.
Da ili...
Vidim te. I sad idem tamo. Je l' tako?
Baš si sladak. -Odoh ja u krpe. -Kuda ćeš?
Tek smo počeli. -Odoh se odmoriti. -Moramo ići.
Ne moraš. Ti ostani. -Ne, idem i ja.
Idem i ja. -Ja odoh spavati. Vi samo budite tihi. -Ti idi.
Ti ostani. -Odoh ja. -Ne, Majk.
Isuse.
Ja nemam ključ. -Ja ih imam puno.
Imaš ih puno tamo u, ali...
U redu.
To je slatko.
Da, ti... Pogriješila sam. -Izvini zbog toga.
U redu.
A on?
Mi smo ovde, a on je tamo.
On je uvijek sa mnom.
Ali i umro je.
Ne. U redu je.
Majkl.
Majkl!
Što me probudi? -Zašto vrištiš? Prepade me.
Ja prepao tebe? -K'o da si umro.
Mislio si...
Nisam vidio da dišeš.
Izvini.
Kako je bilo? -U đakuziju?
Ma, daj.
Ali bilo je zabavno.
Šta je? -Ništa?
Laku noć. Laku noć.
Majkl, trebam aspirin ili nešto.
Moja glava. Bio sam malo pijan.
Majkl!
Izinite, gđice. Jeste li vidjeli tipa... -Dobro jutro.
Šta to... Ovde si?
Da. Gledam vatru. Čekao sam da ustaneš da odemo na palačinke. -Gledaš vatru?
Jesi li je ikad gledao? Baš je lijepa. -Trebao si me probuditi. -Šta?
Šta ti je? Jesi li dobro? -Gladan sam.
Šta želiš da radimo?
Što se znojiš? -Išao sam vani. Mislio sa da si tamo.
Otišao sam niz ulicu. Vidio sam...
Vidio sam gomilu ljudi.
Hoćeš palačinke?
Da. -Odoh do sobe. -Hoću palačinke. Dobro.
Endi, šta radiš?
Kako to misliš? Moram...
Moram se umiti.
Šta je bilo?
Znaš, ti...
Šta je? Šta sa njom? -Stalno je uzimaš.
Kao prvo,
vraćam je. Ti si je jutros uzeo. -Moja je.
Nije. Ja sam je kupio. U redu? Ja sam je kupio.
Ti si kupio sef, ali lijek je moj. -Ne, ja sam kupio i lijek.
Pokušao si ga kupiti. Ja sam provukao karticu. -Nisam rekao da plaćam sve?
Rekao si da hoćeš. -Imamo svjedoka. -Ali ja sam taj...
Sa čijeg su računa skinute pare? -Platio sam ga, moj je.
Moj je. -Daj mi ga. -Šta radiš?
Držaću ga. -Bježiš od mene?
Ganjaš me? -Ne ganjam te. Hodaš.
Prestani ići oko stola. Samo prestani.
Neću... -Prestani. Glupo je.
Znaš da imam slabo koljeno. -Znaš da ću te uhvatiti. -Bolje prestani.
Endi! -Odmah ću ti reći da neću stati.
Ja ću je držati. -Pogledaj me.
To je moje.
Želim to. -Dobro.
Možda je tvoja. Ja je moram čuvati. U redu?
Ne znam što praviš toliku frku oko toga.
Jer sam ja onaj koji umire.
Ja sam taj koji umire. -Ne možeš to govoriti.
A ti to uzimaš. Ja umirem. -Začepi sa tim! -Daj mi onda sef!
Sad ispadaš glup! -Ja? Ja umirem.
Daj sef! -Začepi! -Ja umirem. -Prestani to govoriti! -Ja umirem!
Ja sam ovaj drugi!
Imaš 32 psa.
20 ih je pojelo mačku.
Koliko nije?
32 psa i 20...
32 psa. Njih 20 je pojelo mačku.
12.
To je bilo lako.
Baš sam pametan.
1234. -Nije to šifra. -Jeste.
Šifra je 1234? -Vidiš? Nisi toliko pametan.
Trebao si znati. -Kako?
Ne mogu...
Ne mogu biti normalan kroz sve ovo. Jednostavno ne mogu.
Dobro.
U redu. Pećnica ti se i dalje pravi glupa.
Mislim da je malo zagorila sa donje strane, ali dobra je.
Još se bore? Ne pamtim da je bilo toliko borbe.
Tvom prijatelju Dejvu bi se to svidjelo.
Ohladiće se. -Uzeću je.
Mogu je podgrijati.
Tigrov stil. Čien, kad si se jutros probudio,
jesi li pomislio da će to biti zadnji put?
Još to imam.
U redu. Najveće iznenađenje u tvom životu.
Srećan ti rođendan. Srećan rođendan, Endi. -Kolač
koji sam kupio. Hvala ti.
U redu. -Zaželi nešto.
Imaš li još rak koji te ubija?
Mislim da imam. -Vidiš? Nikad ne upali.
Trebao si pokušati sa pjeskarenjem.
Hoćeš li ti? -Ne bih.
Ne miriše na narandžu.
Jesi li dobro? -Da.
Kao da ima još malo. -Stvarno? -Ne znam...
Ne izađe sve.
Ali lakše je. -Da.
Ne moraš sjediti ovde ako ne želiš.
Zvučalo je kao da si sve izbacio.
Jeste "River kikers".
Varaju.
Bio si u pravu. Onaj sa benzinske je "River kikers".
Majkl.
Majkl. -Šta je?
Ovo je "River kikers".
Učitelju, kojim putem do drevnog iscjeljitelja?
Mislim da sam spreman.
Želim da odem dok je dobro. Ne želim otići kad bude boljelo. -Ali dobro si.
Ali neće ostati tako. Želim da to uradim dok se osjećam...
Mislim da sam spreman.
Trebao sam odavno uzeti slobodno na poslu. Mogli smo više toga napraviti.
Mogli smo više toga napraviti.
Volio bih da sam tako uradio.
Jesi li čuo moj govor za poluvrijeme?
Da pogodim.
Momci... -Nećeš pogoditi. -Momci...
Izgubićemo. Samo napred u životu
i zamislite gdje ste... -Otkud znaš?
Ti si mi najbolji prijatelj. Poznajem te.
A čuo sam te kroz ventilacijski otvor kako vježbaš jedno 100 puta.
Taj jebeni otvor.
Djeluješ dobro. Djeluješ kao...
Možda tu ima... Ne znam.
Znam. -Spreman sam. -Znam.
Znači, stotinu ovih. -Da.
Nisi ni morao kupiti ove tablete.
Stotinu bilo kakvih bi imalo...
Znaš?
Ove je teško... -Da.
Pitam se da li to rade namjerno.
Misliš li da je neko umro
dok su praznili ove?
Prosipaš sa strane. -Izvini. -Gotovo je sad.
Sad se moramo vratiti.
Jednom sam bio oženjen.
Zezaš me?
Nikad mi to nisi rekao? -Nisam nikome. -Zašto nisi meni?
Koliko dugo?
Godinu i po. -Da?
Toliko sam se loše osjećao zbog toga.
Stvarno sam...
Mislio sam da želim to.
Taj život. Stvarno...
Bio sam...
Ostavio sam je. Bilo je grozno.
I onda sam pomislio...
"Znam da moram biti sam". Uvjeren sam. To mi je trebalo.
Stvarno sam to mislio.
I onda sam završio ovde.
Sa tobom.
I znao sam.
"Ovo je moje mjesto".
"Ovde pripadam".
Kad si došao po prvi put
i kad si gledao ovaj stan,
kad ti ga je Beri pokazivao. -Da. -Vidio sam te.
Nisam htio da ga dobiješ.
Izgledao si...
Izgledao si čudno.
Nisam znao da ćeš biti kul tip.
Rekao sam Beriju da ličiš na jedne od onih...
One koji se viđaju na vijestima.
Ima pun frižider ruku i stopala.
Rekao sam Beriju: "Što ne tražiš dalje?"
Da.
U redu je. Vidio sam da me ljudi tako gledaju
u apoteci ili slično. -Mene stalno tako gledaju.
Bože. Moramo riješiti ovo.
Sad ili nikad... -Reći ću ti ako želiš.
Mislim da ti se neće dopasti.
Nikad ne znaš. Masno krme. -Nije. -Jeste.
Nije! -Nego šta je? -Nije ništa. -Samo malo.
Da, uradio sam to. -Nema odgovora?
Nema odgovora, ali imam razlog za to.
Zašto bi mi to uradio? -Kad rješavamo zagonetke,
to je puno posla i teško je, ali zabavno.
I to je nešto što ima kraj. -Ti bi uvijek bio tužan kad bi završili.
Nisam. -Bio si malo tužan. Ti to ne vidiš. Ja vidim.
Srećni smo, završili smo, rješili smo je.
I onda bi bio tužan. Onda sam pomislio: "Neće je nikad pogoditi".
"Nikad neće riješiti ovu majicu. Ovo će mu biti omiljena majica".
Imaš li još išta za ispovjediti? -Ne. Mislio sam da si ubica.
Dao sam ti majicu bez odgovora.
To je to. Nema više šta. -To je zadnja. Moramo...
U redu.
Koji je idući korak?
"Napunite čašu sa 100 ml vode".
"To je smrtonosna doza. Razblažite to".
"Gorko je, pa popijte sve naiskap".
U redu.
"I onda,
za nekoliko ćete minuta zaspati". -Da.
"Nekoliko minuta nakon toga..." -Sjećam se tog dijela.
Žuta je protiv povrćanja.
Ako povratiš ovo, ode mast u propast.
Ova ti je protiv tjeskobe. -Ne želim tu. Želim biti trezven.
Dobro. -Ne trebam te, ali ove ću uzeti. -Zadržaću ove.
U redu. -Potreban je sat vremena. Kad uzmeš tu tabletu...
Moram čekati još sat vremena? -Da, da počne djelovati.
Trebali smo uzeti... -U redu. Samo malo.
Hajde. -Reci kad je progutaš.
U redu.
Sad čekamo sat vremena? -Da, moraš čekati.
Slobodno prodaj auto.
Da, možda. -Ionako mislim da ne bi trebao voziti.
Ali mislim da treba da zadržiš moj telefon. -Ne,
Ne želim ga. -Kako to misliš? Zar nije vrijeme da ga nabaviš?
Nabaviću ga. Ne želim tvoj.
Ne primaš mejl? Ne možeš primati mejl na njemu. -Sa telefonom je sve u redu.
Uzeću ga, samo želim bolji. -Ti i ne znaš slati mejl preko telefona.
Ne znaš šta radiš. -Uz njega dođu i uputstva. -Da. -Ne radi to. -Šta?
Šta radiš? -Mirišim drvo. Nikad prije nisam. -Ima buba.
Šta će mi sada biti?
Ne znam. Ovde ima dosta larvi.
Ima nešto o čemu želim razgovarati sa tobom.
Neće ti se...
Šta je?
Ne vjerujem...
Ali ako postoji poslije...
Situacija...
I da te nekako mogu kontaktirati...
Kao žena u hotelu. Ona se druži sa mužem.
Ona govori ono što osjeća. Ti ne misliš ozbiljno. To je...
To ima samo u filmovima. -Da ima
.001 šansa,
da li bi htio da te
kontaktiram?
To mi je teško.
Ne znam. -Poslao bih ti signal.
Da. -Znaš?
Gurnuću malo čašu sa vodom ili...
Ostaviti poruku na zamagljenom ogledalu. -Ne radi to.
Ne. Ne radi to.
Ništa naglo ili...
Ništa u ponoć. -Da.
Bez stenjanja kroz ventilacijski otvor. Bez "ukanja".
Iako sad...
Šta? -Sad ću pomisliti da svaka čudna situacija...
Pomisliću da si ti. Vjetar, ti si.
Svjetlo zatreperi, ti si.
Izaberimo sada nešto, da znam da je sve ostalo...
Na to sam isprva i ciljao.
Teško dišem.
Upravo sam shvatio nešto.
Nisam pričao o tome gdje.
Da, nismo.
Mogao bi... Nema uputstava. -Ne.
Mogli bi to uraditi na kauču. Ovde sam.
Da. Ima smisla, zar ne?
To je...
To je naše mjesto. -Da.
Ne želim na kauču. -Dobro.
Da sam na podu, bio bih bliže vratima, kad... -Ako tako želiš.
Uzeo sam, znaš...
Ne želim na podu. -Dobro.
U redu.
Jesi li dobro? -Da.
Hoćeš da...?
Želim to uraditi ovde. Na krevetu. -U redu.
U redu. -Možeš li donijeti piće?
Da. U redu.
Ako osjetiš...
U redu je.
Želim leći. -Da.
Želiš leći. -Hoćeš li i ti? -U redu. Da.
U redu.
Šta je? -Počinjem se malko tresti.
U redu je. To je...
Malo se bojim. -Ne moraš se bojati. Mislim da će sve biti u redu.
-Bojim se. -Ne moraš se bojati.
Mislim da će sve biti u redu. -Nisam trebao uzeti tablete. -Znam.
Biće sve u redu. -Ne znaš to. -Znam.
Sve će biti u redu, Majkl. -Dobro.
U redu je, stari. Sve će biti u redu.
Dobro sam.
Dobro ti ide. -Jer znam. Imam osjećaj.
Imam osjećaj u vezi ovoga. -Daj mi ruku.
Bože, već... Daj mi ruku.
Želim ti reći da te volim.
U redu.
-U redu je.
Osjećam se dobro. Osjećam se u redu.
Bićeš ti dobro. -U redu. -U redu je, Majkl...
Endi? -Da?
Sada ću sklopiti oči. U redu?
U redu. -Dobro.
Volim i ja tebe, Majkl.
Jesi li siguran?
Vidimo se usput, prijatelju.
Vi ste iz C?
Da. Useljavamo u C.
I ja tamo idem, pa... -Hvala.
U kom si ti stanu? -F.
F? -Da, to je gore. -Odmah više nas.
U redu.
Hvala vam puno. -Da.
Dobili ste najbolji stan. -Čuješ? Najbolji stan.
Imate sreće što ste dobili ovaj.
To si ti? Evan? -Možeš mu odgovoriti.
U redu je. Ne mora. Ja sam Endi.
Kirsten. Ćao. -U redu.
Izgleda da voliš igrice. -Da. -Jesi li ikad igrao reketobol?
Reketobol? -Da.
Ne. -Nisi, jer smo ga mi izmislili. -Kako se igra?
Isto kao skvoš,
ali moraš zamisliti zid. Odbijaš loptu od njega.
I moraš je ubaciti u bačvu koja se nalazi ovde.
Ne zvuči baš zabavno, ali jeste.
Dobra je, zabavna je. Pokazaću ti jednom.
U redu. -Puno hvala. Bilo mi je drago. -I meni.
Imam i sjajan govor za poluvrijeme ako ti zatreba. -U redu.
Da, dobar je.
preveo: adm1r
Preuzeto sa www.titlovi.com