Mr Snuffles, vad har du att säga till ditt försvar?
Du är så dum.
Där är du ju.
Självklart är vi bästisar för evigt och evigt.
Jag ska alltid vara sann.
-Vem pratar du med, prinsessan? -Bara mina dockor, mamma.
Lägg dig och sov, gumman. Vi har en stor dag framför oss.
Det gick ju bra.
-Är du okej? -Ja, det är jag.
Vad sa Hodges? Några problem med bouppteckningen?
Nej, allt är avklarat. Det är signerat och förpackat med en rosett.
Det var dumt sagt av mig, älskling.
Vart vill du åka? Vi åker vart du vill.
Hem, jag vill åka hem.
Claire Mason Ägarbevis
Miss Mason, några elever vill säga hej då.
Hej då, vi älskar dig. Hej då, miss Mason.
Vi är framme, älskling.
-Vakna, din sömntuta. -Du vet hur trött jag av bilresor.
Är du glad att vara hemma?
Ja, på sätt och vis.
Kom in, då.
Vi får tända lite ljus här nere.
Okej, då.
Vi får nog köpa lite glödlampor.
-Vad finns bakom dörr nr. 1? -Vi kollar att kök och badrum funkar.
Annars måste vi till ett hotell. Jag måste ta en dusch.
En dusch blir det.
En avklarad. Nu ska damen ta en dusch.
Jag fattar inte att det här är du.
Vilket stort hår. Varför har du inte visat bilden förut?
-Det är inte jag. -Vadå?
Det är hon. Det är Claire.
Hon? Hon har en massa bilder, va?
Alla är på henne. Så var det alltid.
Ni kunde vara systrar.
Jag är enda barnet.
-Te med extra honung. -Tack.
-Du tittar på en supermodell, ser jag. -Hon verkade tro det.
-Du har aldrig riktigt pratat om henne. -Det finns skäl till det.
-Vill du dela med dig? -Hon brydde sig bara om vad hon ville.
Inte vad jag ville. Hon var omöjlig att vara samman med.
Det låter som alla mammor.
Min mamma skuldbelad alltid mig och sa åt mig att jag borde skaffa barn.
Hon skickade konserver och kål.
Hon ville vara med dig. Jag fick skaffa mig en låtsasvän.
-Är det sant? -Ja, hon hette Bethany.
Hade du inga skolkamrater?
Jag undervisades hemifrån. Att leka med andra passade inte en liten dam.
-Min mamma framstår som idealisk. -Minns du inte förra thanksgiving?
Ja, hennes mobil ringde och ringsignalen var knivscenen från "Psycho".
-Vi måste prata om beslutet. -Nej, det måste vi inte.
-Jo, det måste vi. Jag älskar dig. -Jag älskar dig, Aaron.
Det handlar inte om det.
Vi ska ta hand om en sak i taget.
Nu är det huset som gäller. Kan vi tala om det.
Ja, och det är en viktig sak. Vi har ju talat om det.
-Vi var också överens innan vi flyttade. -Det är annorlunda nu.
-Hurdå? Det är bättre. -För dig, kanske.
-För mig är huset... -Det är det största lyft vi har haft.
Det känns så fel att vara här.
Så främmande. Som om jag går genom nån annans minnen-
-och jag vill inte att det ska vara mina.
Jag är ledsen, älskling. Det är jag verkligen.
Men verklgheten är att huset är gammalt.
Det behövs mycket jobb innan vi kan sälja det till ett bra pris.
Men för oss är det ovärderligt. Det är som vi vunnit på lotteri.
Vinner man på lotteri hämtar man ut vinsten, inte flyttar till 7-eleven.
Gå inte utan att avsluta diskussionen.
Jag har lämnat mina jobb och vänner för att följa med dig.
Jag tror att du undviker frågan.
Det här är en trygg plats. Här ska vi bara vara ärliga mot oss själva.
Ingen är perfekt i den här världen- så låt oss tala om monstret i rummet.
Vill du ha ett barn med Aaron?
Ja, men inte just nu.
Är det för att barnet var dödfött förra gången?
Nej, för att jag inte vill ha ett barn i det här huset.
-Varför då? -Jag vill inte bli som min mamma.
Skulle det bli så om du fick barn här? Det låter ju helgalet.
-Säg inte så. -Jag säger inte att du är galen.
-Det är tankeprocessen... -De är ju samma sak.
Det är bra att du är arg, Claire. Nu ska vi prata om varför.
Jag skar mig i båda handlederna när mitt barn var dödfött.
Jag var fylld av smärta, ångest och hormoner.
Och jag lät det gå ut över mig själv.
Jag måste komma tillrätta med att det är en del av mig.
Det är därför jag inte vill ha barn i det här huset.
Bra. Låt oss ta reda på varför.
Vad tror du skulle kunna hända?
Claire?
Älskling?
-Förlåt. -Det är inte ditt fel, Aaron.
Ilska är inte alltid dåligt. Det kan vara en framgång.
Verkligen? Absolut. Ilskan försvinner.
Sen är det ett utmärkt läge för kontemplation.
-Var bara tålmodig. -Okej.
Okej, tack.
Hon värdesatte alltid skönhet och status framför allt annat.
-Var det här din mammas? -Nej, det var mina.
-Varför har du fått dem för? -Skönhetstävlingar.
Skönhetstävlingar? Varför har du aldrig sagt nåt om det?
Jag var med i dem när jag var liten.
Det är ju elakt.
Att få en liten flicka att ställa upp och värderas av främlingar.
Det var allt min mamma brydde sig om.
-Jag beklagar, älskling. -Så är det.
Det här är mitt liv.
Hon har vunnit allt, och hon har bara börjat.
-Vilken fantastisk prissamling. -Hon är min perfekta flicka.
-Gör en piruett. -Verkligen imponerande.
Tack, miss Freedam. Jag håller också på med gymnastik.
-Trevligt att träffas, miss Freedman. -Detsamma, raring.
Hon skulle vara perfekt som affischflicka för årets tävling.
Hon är en juvel. Jag ska se vad jag kan göra.
Du kan nog göra mer än så.
-Det kan jag inte acceptera. -Det är klart du kan.
Det är hennes liv. Det är allt hon har.
Bra. Te?
Vi kan effektivisera jobbflödet och få bolaget att fungera direkt.
-Potentiell kund? -En potentiell storkund.
-Det är fantastiskt, älskling. -Jag sa ju att det ordnar sig.
-Jag är verkligen glad för din skull. -Vår skull. Det här kan bli stort.
Jag är snart tillbaka. Och fundera på det .
Lär dig det.
Gary har varit här i fem år utan att få ett sånt erbjudande.
Han ser ut och snackar som mr Magoo, men han är inne.
Han är ombord. Deras infrastruktur är en dinosuroe.
Deras bandvidd är ett skämt, hårdvaran är antik.
men de har precis haft en stor föräljning på ip och gissa vem som köpte?
Kom igen, gissa.
Vilken är din favoritsökmotor?
-Goo... -Ja, precis. Men säg inget.
De kan ha buggat huset. Jag skojar bara.
Men vi måste hålla tyst om det ett tag.
Det här är en reboot av hela stället och det vill att jag gör det.
Jag fattar hur dina mamma kände det när hon vann Miss Applepie.
-Applepie Festival. -Jo, men min krona är fiberoptik.
Det är finansiell stabilitet. Du kommer inte att behöva jobba.
Du kan bli en mamma som stannar hemma.
Du kan ockå gå till gymmet och ta hand om dig själv.
Du kan ta hand om din kropp, du vet.
Du kan vara fin och mogen, som en liten äppeldocka
Nej, nej, nej!
Nej, kan du få bort dem?
-De kommer att äta mig. -Vad tittar du på?
Det finns inget här, älskling.
Det är bara vi här. Det är ingen fara.
Det är bara du och jag.
Vill du gå och vila en stund?
Okej. Vill du att jag kommer med lite te?
Okej, det är lugnt.
Det är ingen fara.
-Förlåt, jag vet inte... -Det är ingen fara.
Jag är verkligen stolt över dig.
Du jobbar verkligen hårt. De är lyckliga som har dig.
Tack, älskling.
Se till att använda rouget.
En prinsessa ska alltid ha perfekt rosiga kinder.
Försiktigt, barn. Du ska inte se ut som en hora.
-Tvätta bort och gör om igen. -Ja, mamma.
Igen!
Claire, är du okej?
Ja.
Jag...mår bra. Jag bara tittade på nåt.
Bara du mår bra. Jag är väldigt orolig för dig.
Tack. Det är det...
Jag vet inte, menar jag.
Det uppfattade jag.
-Så det här är ditt gamla rum? -Ja.
Har du varit liten enda tills vi blev ihop?
Jag vet, det är helt sjukt.
-Hur gammal var du när du flyttade? -17.
Jag var 17 innan jag revolterade mot henne och flyttade.
Jag kan inte se att du lekte med dockor och gosedjur är du var 17.
Jag ser dig mer som ett bombnedslag.
En snygg brud med en kaxig framtoning. Du vet...
Ja, sån var jag.
Så det var inte du som lämade rummet som ett museum?
Nej, det var mörkt och stökigt och täckt med affischer.
Det här ser ut som en fryst bild av Claire på lågstadiet.
Det är lite läskigt.
Det här måste legat i lådor långt innan jag flyttade.
I mr Snuffles gömde jag allt mitt gräs på gymnasiet.
-Det är verkligen läskigt. -Jag har kokat te.
Vill du ha?
Kamomill med en massa honung.
-Ledsen att det här är så jobbigt. -Visste inte att det skulle påverka...
...oss på det här sättet.
-Jag vet, älskling. -Jag vet det. Det älskar jag dig för.
Jag älskar dig. Jag vill bara att du ska vara lycklig. Vad nu det är.
Tack.
Har du funderat på att börja medicinera igen?
Dr Brown är mycket bättre än den gamla kvacksalvaren.
-Han är ung och hipp. -Verkligen?
Nej, nej. Han är ingen Elvis, men han är uppdaterad på nya möjligheter.
-Jag vill inte bli en zombie igen. -Jag vet att det var hårt.
Men det kan bli bättre. Vi går igenom det tillsammans. Fundera på det.
-Prata med honom. -Ja, jag ska.
Du var apatisk och badade inte och skrattade inte åt mina skämt.
-Och då åt grannarnas hjärnor. -Du...
Nu ska jag duscha...
...så jag inte luktar som en odöd.
Du är inte bara en stinkande zombie. Du är min stinkande zombie.
Hej...
-Drömde du en mardröm? -Ja.
Jag har dig, gumman. Jag har dig.
Ingen boogeyman i natt.
Och i morgon...hamnar familjen Mason i gräddfilen.
Det är bra drömmar för alla.
Bethany?
Claire, hörde du det?
Claire?
Claire!
Nej, nej, nej.
Claire, hör du mig?
Älskling, håll dig vaken. Håll dig vaken för min skull.
Håll dig vaken och säg vad du heter.
-Claire Mason. -Ja, det är rätt, älskling.
Jättebra. Somna inte nu.
-Kan du säga vilket år det är? -Vadå
-Vilket år är det? Håll dig vaken. -2016.
Det är underbart, älskling. Du gör det bra. Somna inte nu.
-Säg vad jag heter. -Bethany.
Claire, håll dig vaken.
Claire, snälla. Håll dig vaken.
Claire.
Kom hit, gumman.
Kom hit, det är ingen fara.
Mamma vill ha en kram.
Förlåt. Du är så vacker.
Du är så vacker.
Du har så mycket framför dig.
Jag såg ut som du en gång.
Du är mammas vackra älskling, det vet du.
Du är allt jag har.
Skönheten är så flyktig.
Den försvinner så fort.
Mamma, du gör mig illa. Mamma!
-Hur vågar du! -Släpp mig!
-Det är på tiden att du växer upp!
-Aaron. -Jag är här, Calire.
-Hur kunde hon vara i huset? -Det var en dröm, Claire.
-Vad hände? -Jag hoppades du kunde säga det.
Oljudet...flyttade på sig.
Hon rörde sig längre bort än tidigare och jag följde efter henne till trappan.
Och där puttade hon mig. En hand från väggen puttade mig.
Det känns som en bra öppning på drömskildring.
-Jag vill veta sanningen. -Det är sanningen.
-Visste du? -Vadå?
Visste du? Det gör jag...nu.
I journalen står det att de gjorde dogtester på dig.
Hallucinogener. Jag fick inte ens komma i närheten av dig-
-innan doktor Brown pratade med avdelningssköterskan.
-Och sen dog kaninen. -Vilken kanin?
Du är gravid, Claire.
Det är ett faktum. Ett faktum på sex veckor.
Jag måste får veta om du visste om det.
Slängde du dig nerför trappan med flit?
-Varför skulle jag... -Jag vet inte.
-Jag vet faktiskt inte. -Aaron, nej.
Jag skulle aldrig göra det . Herregud, Aaron.
Nej, jag visste inte om det. Jag är ledsen.
Är det okej? Är...barnet okej?
Vår bebis mår bra.
Vi mår alla bra.
-Vi ska ha barn. -Vi ska ha barn.
Vi ska ha barn.
Jag är därnere. Ropa på mig om det är nåt.
-Jag ska. Tack. -Inga problem.
Nu kryper du ner.
Jag älskar dig Aaron.
Jag älskar dig, raring.
Jag mår bra. Jag är okej.
-Claire, är du okej? -Ja.
-Är det säkert? -Ja, ja, det är bra.
-Får jag komma in? -Vänta lite.
Vad är det som är så bråttom?
-Hurså? -Hade du tänkt duscha?
Nej. Luktar jag illa?
Nej, med du vet de här gamla varmvattecisternerna.
Visst. Ja.
Du... Jag älskar dig Clairegumman.
Jag älskar hela dig.
Jag älskar dig också.
Ni bakåtsträvare ska komma vrålande in i den moderna tiden.
-Nej, inte förrän efter middan, frun. -Jag lovar.
Fel gest, men det godkänns.
Du hade inte behövt göra allt det här.
Nej, du är ju mer eller mindre släkt. Den enda släkt vi står ut med.
Jag tänkte jag skulle se hur ni har det efter allt som hänt.
-Kolla hur hon mår. -Det uppskattas verkligen, sir.
Bilresan är som en minisemester. Jag säger till Janice att mobilen är död.
Sen kan jag lyssna på alla dåliga ljudböcker.
-Livets små guldkanter. -Skål.
Jag saknar Kanada ibland. De små sakerna... Caesar's
-Pizzakedjan? -Nej, en Bloody Mary på musselspad.
-Musselspad och sprit? Det låter vidrigt. -Det är faktiskt gott.
-Har de sardiner och öl också? -Ja, en del ska ha sånt.
Det är de små sakerna. Som vår satsmelodi.
Varje mening låter som en fråga.
Vi låter som ett gäng älvor. Det är inte coolt eller sexigt.
-Det är värst med damerna. -Det är inte sant.
Av alla engelskspråkiga länder låter irländskan, australiskan, kanadensiskan-
-som ett gäng apologetiska hobbitar.
Det är ju vår superkraft. Vi kan gömma oss bakom artighet.
Den ultimata undanflykten. När alla tror att de är säkra-
-kommer vi ridande på en älg och svingar en hockeyklubba och dricker bira.
-Jag är en av de utvalda, mr Brown. -Doktor Brown, om jag får be.
-Bara om du har en tidsmaskin. -Det kan jag ha.
Aaron! Sitt inte bara där, hjälp honom!
Aaron!
Vad är det, älskling?
Inget. Kniven var lite kladdig.
-Du ropade mitt namn. -Ja, middan är strax klar.
Okej, tack älskling.
När det gäller andra ämnen så kommer jag aldrig att ge dig rätt här.
En tralfamadorian kan aldrig bli vän med en ewok.
Du förstår visst inte komplexiteten i Slakthus 5...
...eller ewokernas inställning.
-En borgmästare? Är det... -Hjälp mig!
Claire! Vad? Nej, nej, nej.
-Vad har du gjort, älskling? -Ring en ambulans.
Det var Bethany. Hon tog tag i mig. Jag skar av hennes fingrar.
Aaron...
Snälla, nej nej.
Det är okej, jag är här, Claire. Du är på sjukhuset.
-Barnet? -Barnet mår bra.
-Men du mår inte bra. Du behöver vila. -Jag vaknade ju precis.
-Varför har jag handfängsel? -Det är för ditt eget bästa.
-Ditt och barnets bästa. -Jag har inte gjort det här.
-Det var hon som tvingade mig. -Älskling, vi var där. Vi såg allt.
Du såg inget för hon har valt mig. Det är mig hon vill ha.
Du kan inte se, Aaron. Du måste vara på min sida, Aaron.
-Du kan inte vända mig ryggen. -Det gör jag inte.
-Du måste lugna ner dig. -Vila nu. Du får den hjälp du behöver.
-Det gör dig gott. -Nej, jag är inte galen!
Det var flickan som gjorde det här. Släpp loss mig, Aaron!
Vad är det där?
Det är ingen fara. Det är säkert, Claire.
-Det är säkert. -Det var inte jag.
Det var hon som gjorde det... mot oss.
Det är okej. Sov nu. Det kommer att bli bra. Jag älskar dig.
Jag älskar dig så mycket.
Mamma?
Mamma, mår du bra?
Jag mår bra.
Hon bet mig.
-Vadå? -Det äckliga lilla djuret bet mig.
Kom hit.
Kom hit, sa jag!
-Titta på vattnet. -Nej, jag vill inte.
Titta på vattnet! Det är resultatet av fulhet.
-Ja, mamma. -Sånt hände när man får missfall.
Claire, snälla. Nej, älskling.
Snälla, vakna. Vakna, älskling.
Nej!
Vakna, Claire. Claire?
Aaron. Aaron!
Kom igen, nu åker vi hem.
Det finns inget du kan göra här nu. Hon kommer att sova i timtal.
Det är en taxi vid utanför entrén. Jag hämtar dig i morgon.
-Är det säkert? -Ja. Kom igen nu.
Åk hem nu.
Se till att sova lite.
Tack... Om du inte varit där... Jag menar, det var...
-Jag vet inte vad jag hade gjort, Paul. -Jag är glad att jag kunde hjälpa till.
Se till att komma hem och vila nu.
-Det har varit en lång natt. -Ja. Tack för allt.
-Klockan åtta? -Vi ses då.
Hon kommer att bli bra. Jag är här. Se till att vila.
Tack, Paul.
-Sen natt? -Tidig morgon.
-Hur mår din patient? -Bra, för tillfället.
-Ett litet udda fall. -Säg till om du behöver hjälp.
Du är en gudagåva. Kan jag kolla lite journaler på datorn?
Kom igen.
-Miss Aaron... -Satan!
Miss Aaron...
DÖDFÖDD
Ska vi ta en titt, va?
Jag är din läkare, raring. Nu uppför vi oss ordentligt.
Ingen anledning att göra sig till eller vara fräck.
-Gå bort från mig. -Var inte blyg.
Du hade inte varit i det här tillståndet om du var...
-...Blyg! -Bort från mig.
Det är en rutinundersökning. Vi har gjort det här förut.
Du vill inte väcka upp nåt gammalt spöke.
-Eller hur, mrs Penicule? -Hur vet du vad jag heter?
Ursäkta, men han är väl inte ens kall än?
Det som är viktigt är flickorna. Du, Susan.
Du och din bedårande lilla flicka...
Mamma måste var i bästa form.
Hon kan väl inte bli äppeldrottningen om hon inte är i toppform?
-Mamsen. -Jag har inget barn.
Dumma lögner passar inte på dina söta läppar.
Vi var alla där.
De som var, men inte är längre.
Två små flickor. Vackra och rena på insidan.
En att ömma, en att föda.
En välsignelse och en förbannelse.
Jag är inte min mamma.
Jo, det är du! Du är mamma till bägge två.
Gud ger oss inte det vi suktar efter.
Gud ger oss det vi behöver.
-Åh, älskling -Hon är så vacker.
Du är perfekt, lilla Claire.
-Du borde ta en titt på den här. -Jag förstår, tack.
Låt mig se henne. Två små mirakel. Vi är välsignade, älskling.
-Jag vill hålla henne. -Självklart.
Vi gjorde allt vi kunde. Jag är ledsen.
Jag...förtjänar inte det här.
Vad har ni gjort med mig?
-Vad har ni gjort? -Susan.
Barnet behöver sin mor. Allt blir bra.
Jag lovar. Titta på mig, Susan.
Vad gjorde du? Vad gjorde du?
-Vad gjorde du? -Nu räcker det!
Nu har jag dig. Kom igen.
-Är ni okej, miss Mason? -Ja.
-Är du säker? Rörde han dig? -Ja. Nej, det gjorde han inte.
Nej, det gjorde han inte.
Se till att Mr Merman kommer till sitt rum. Följ reglerna den här gången.
Doktor Merman, om jag får be.
-Är han läkare här? -För 15 år sen.
-Det var innan alla medicinerna. -Han sa att han kände min mamma.
-Han känner mig. -Du verkar lite förvirrad än.
-Minns du hur du kom hit? -Han kände till min mammas namn.
Han sa att jag har en syster.
Han vill kolla min prostata varje onsdag.
Han kunde våra namn, min mammas namn, äppeldrottningen.
Vi går lite så kan du berätta om äppeldrottningen.
Du måste berätta det för Aaron direkt.
Jo, men nu ska du vila. Allt kommer bli så mycket bättre sen.
-Jag skulle precis till sjukhuset, Paul. -Vi måste prata. Kan jag komma in?
-Är allt bra? Är det bra med Claire? -Hon blir bra.
-Vad är det där? -Claires familjs journaler.
-Är det nåt fel på Claire? -Ja.
Alla hennes problem måste komma från...Malory.
-Är det en mental sjukdom...? -Hennes tvillingsyster.
-Claire hade en tvillingsyster. -Det har hon aldrig nämnt.
Hon visste inte om det. Ingen sa det. Barnet gömdes undan för alla.
Hennes mamma måste ha varit ett monster. Ta en titt här.
Barnet var missbildat och mamman skämdes-
-så att hon mutade läkaren att ändra i födelsejournalen.
Det står att tvillingen var dödfödd, trots att barnet levde.
Det förklarar den genetiska spökbilden. Det var därför ert barn var dödfött.
Hon ärvde det från sin mamma.
Så...vad betyder det?
-Claires låtsaskompis. -Ja, Bethany.
-Malory Bethany Penicule. -Är Bethany Claires syster?
Precis.
Det blir väl ingen övernaturlig förkliring nu, va?
Jag är en vetenskapens man, men det här huset påverkar hennes psyke.
Jag tycker inte du ska ta hit henne igen.
Sätt på dig kläderna. Vi måste härifrån.
-Vad är det? -Jag såg henne. Bethany, Malory.
Hon lurade mig...på samma sätt som hon lurade dig.
Hon fick mig att knivhugga dr Brown. På halsen. Han blödde och blödde.
Sen dog han. Vem skulle tro mig?
Jag vill inte sitta i fängelse. Ingen trodde ju dig. Inte ens jag gjorde det.
Okej. Jag måste få henne att vila.
Hon var min syster. Jag ska inte behandla henne som mamma gjorde.
Vi måste göra det för att gå vidare. Du behöver inte följa med mig.
-Jag åker tillbaka. -Jag vill inte.
-Är du säker? -Jag vet inte.
Jag är ledsen. Det var inte vad jag ville.
Hon fick mig att göra det.
Jag vill inte.
Jag är ledsen.
Där. Där var det.
Det var platsen.
Det är ett hål här. Som en tunnel.
-Kan du göra hålet större? -Ja, vänta lite.
Okej, det lär vara stort nog nu.
-Jag går in... -Nej, jag måste göra det.
-Det är inte säkert.... -Nej, Aaron, jag måste göra det.
Var försiktig.
-Vart leder den? -Vet inte. Den bara fortsätter.
-Jag gillar inte det här. Kom tillbaka. -Aaron, det är ingen fara.
Följ mina knackningar.
Jag är här, Claire.
En gång till!
Uppfattat.
Jag ser en tunnel!
-Jag går ner i den. -Var försiktig.
Bethany?
Jag är din syster, Bethany.
Det är lugnt.
Sluta!
Sluta, jag är här för att hjälpa dig.
Det är ingen fara.
Hör på. Jag är här.
Sluta, sluta. Jag är här.
Det är bra.
Jag är här nu. Jag är här, Bethany.
Det är ingen fara.
Du är säker.
Det var mitt fel.
Det var mitt fel att du dog.
Vi reste bort.
Jag var 10 år. Jag bad mamma att åka på skidresa.
Det snöade den dagen.
Åtta dagar i en stuga med mat och värme...
...och vänner, medan svälte här i mörkret.
Det är mitt fel.
Jag förstår att du hatade mig. Jag hatar mig själv.
Jag var din ende vän. Men jag visste inte att du var verklig.
Jag är så ledsen.
Det är dags att släppa dig fri.
TILL SALU SÅLT
Jag tror nog ni hade kunnat få mer, men så länge ni är nöjda så.
Vi är mycket nöjda, tack.
Om ni tagit allt ni behöver och knutit ihop alla lösa trådar.
Japp, allt avklarat.
-Det var ett sant nöje. -Detsamma.
-Är du hungrig? -Inte direkt. Jag vill bara bort.
Vi kan ta nåt på vägen.
-Till en nystart. -En nystart.