- Biblia dumneavoastră. Nu ar trebui s-o pierdeţi. - Mulţumesc.
Mă gândeam că voi găsi o mică tabără,
şi în locul acesteia, este Sodoma şi Gomora.
Toate acestea pentru că am găsit aurul acestor pământuri.
- Şi dumneavoastră îl căutaţi? - Eu am venit pentru indieni.
Însă bărbatul alb are mai multă nevoie de mine.
- Bună-seara, părinte. - Bună-seara.
Cine comandă aici?
Părintele ar spune că diavolul însuşi.
Şi acest post? Şi el aparţine diavolului?
Nu, este al meu.
Caut un băiat de nouă ani.
Trebuia să fie adus aici de un anume Martin.
- L-aţi văzut? - Ei erau acolo.
Au plecat?
Bărbatul a plecat în munţi încă de la sosire.
Şi băiatul?
Cred că rătăceşte pe undeva.
Dacă vine, îl puteţi reţine?
- Cum se numeşte? - Mark Calder.
- Ce vârstă aţi spus că are? - Nouă ani.
Dumneavoastră cum vă numiţi?
Nu eu m-am pierdut.
Jucaţi, domnule?
Du aceste beri la bărbier.
- Ştii unde este? - Da.
Adu banii - lichizi.
Şi nu vărsa berea. E lichid de aur.
Vrei o ţintă mai mare?
- Cum ar fi care, de exemplu? - Eu.
Mergi să cauţi o armă?
Nu cred ca am nevoie.
- Cine a pus această etichetă? - Bărbatul care m-a adus aici.
Îmi caut tatăl.
- Şi cum arată el? - Nu ştiu.
Nu-mi mai amintesc.
Ar merge dacă ar semăna cu mine?
Da. Mi-ar conveni.
Eu sunt tatăl tău.
Cum pot fi sigur de asta?
Bărbatul care te-a adus se numeşte Martin.
I-am dat o sută de dolari. Tu vii din lllinois.
Oricine putea şti asta.
Cine e?
Mama mea.
Haide. Să mergem.
- Trebuie să-mi iau rămas bun de la Kay. - Cine este?
Femeia care cântă în salon.
- Trebuie neapărat? - Da. Trebuie.
De acord. Să mergem atunci.
Kay, l-am găsit.
Aveţi curaj să lăsaţi un copil într-un asemenea loc.
- Ce fel de tată sunteţi? - De cea mai joasă speţă.
Este bine că recunoaşteţi asta.
Mulţumesc pentru că l-aţi ajutat. Aş vrea să vă dau nişte bani.
Nu, mulţumesc, nu am nevoie.
Ei bine, mulţumesc.
Vino, băiatul meu.
Sper că ne vom mai revedea.
- E o plăcere să întâlneşti un gentleman. - Mulţumesc.
Îţi uiţi lucrurile.
Mulţumesc din nou.
- La revedere, Mark. - La revedere, Kay.
Cauţi plăcerea?
Ce ai...?
Aşadar, ce ai făcut astăzi?
E un vechi dicton: "Mulţumeşte-te să faci ceea ce ştii."
- Asta e scuza ta? - Da.
Într-o zi, vom pleca din această fundătură.
Sunt gata.
Gata cu saloanele pentru tine.
Şi pentru mine. Te voi duce în toate capitalele lumii.
Ce ai băut?
Te voi acoperi cu diamante şi rubine.
- Şi voi avea bijuterii? - Vei avea haine de regină.
Îţi va sta şi mai bine.
Şi cum te gândeşti să faci asta?
Am făcut deja.
- Mă auzi? Am făcut. - Ce?
Tocmai am câştigat o concesie, asupra uneia dintre cele mai bogate zăcăminte.
Ce zăcământ?
Asta contează foarte puţin. Toată viaţa am câştigat mărunţişuri.
De data asta, am avut noroc. Am tras un loz mare.
- Ce vrei să faci? - Cum aşa, "eu"? Noi.
Trebuie să depun cererea în Council City cât mai repede.
- Ce s-ar putea întâmpla? - Cine ştie?
Tipul ar putea să mă caute.
Ai făcut ceva rău?
Ţi-am spus. Am avut noroc, asta e tot. Trebuie să plecăm de aici.
Nici o cale de a găsi un cal în oraş, chiar şi pentru tot aurul din lume.
Dar eu am altă idee. Cumpărăm o plută şi mergem pe râu.
- Ai bani? - Am câţiva.
Bine. Haide. Scoate-i.
10, 20...
Nu vrei decât banii mei.
Eşti sigură?
Vom cultiva, vom vâna şi vom pescui. Îţi place aşa?
- Tu şi eu? - Da.
- Îmi place. - Va fi bine.
Vei învăţa să pescuieşti şi să vânezi. Vei fi cel mai bun.
- Şi să trag cu arma? - Da, şi să tragi cu arma.
- Ce fac ei? - Fac un tur al oraşului.
- Nu le place ce văd. - Vor să pornească război?
Nu, când încep războiul, îşi pictează feţele.
Ştii atunci că te vânează.
Mark!
Haide, voinicul meu. Înaintează.
Ştii, uneori întâmpinăm obstacole în viaţă.
Trebuie să ştii când să dai înapoi şi să negociezi.
- Reuşisem. - Da, reuşisei,
însă nu vrem să stricăm plugul şi nici să rănim calul.
Vino. Vom merge să bem o cafea acasă.
- De ce mi-ai pus numele Mark? - E simplu.
După Matthieu, este Marc. Aşa scrie în Biblie.
- Te urmez. - Asta este.
- La asta te-ai gândit tu? - Nu eu, mama ta.
Haide, să încetăm cu visele.
Când vom vinde recolta, vei primi un cadou. Ce îţi doreşti?
- O puşcă. - Vei avea una.
Vom fi la fel de bogaţi ca cei care au aur?
Nu, însă mai bogaţi decât cei care nu au.
Nu te-am mai văzut de mult timp. M-am gândit.
Mi-am spus ca dacă nu ştim ce vom face şi unde vom merge,
cel mai bine ar fi să ne întoarcem şi să o luăm de la zero.
Mi-am spus că mă voi întoarce la moşie.
Şi am trimis pe cineva să te caute.
Nu mi s-au pus niciodată atatea întrebări. Mai ai şi altele?
Nu mi-ai spus unde erai.
Îţi voi spune un lucru.
Vino cu mine, vreau să îţi arăt.
- Poţi ţinti tot ceea ce doreşti. - Acest copac.
- Cum pot rata acest copac? - Ramura.
- Care? - Cea care este sus în stânga.
Ai ochi buni.
Haide atunci.
E rândul tău acum. Însă trebuie să ţinteşti bine.
Încarc-o.
Ţine arma aşa cum ţi-am spus, strânsă ca o ramură.
Lipeşte-ţi obrazul de partea opusă.
- Care este scopul? - Ţinta.
- Când? - La prima încercare.
- De ce? - Aceasta va fi probabil singura.
Bine. Nu te grabi şi ocheşte.
Îndoaie cotul. Relaxează-te!
- Ce ţinteşti? - Ramura din dreapta.
De acord...
Aşteaptă puţin.
Vom economisi gloanţe.
- Ce vom face dacă vor veni cu feţele pictate? - Ne vom lupta.
Acest pământ este al nostru şi vom rămâne ori deasupra, ori dedesubt.
Ţie nu-ţi e teamă de nimic.
Cu tine, nu.
Matt, priveşte.
- Îi vezi? - S-ar spune că sunt doi bărbaţi.
Ţine, mergi şi caută sfoara.
Ţine-o.
Ţine-o aşa. Lasă-mă pe mine.
Adu calul.
Haide, Mark. Fă-l să avanseze.
Fă-l să avanseze prin dreapta.
Mai mult.
Ţine.
Pregăteşte-te să cobori.
- Lucrurile mele. - Lasă-le.
- Suntem în luna de miere. - Ideea e să supravieţuieşti, nu?
- Mă numesc Matt Calder. - Weston. Harry Weston. Mulţumesc încă o dată.
- Salut. - Sunt fericită să te revăd.
-Vă cunoaşteţi? - Suntem prieteni vechi.
Veniţi, trebuie să vă uscaţi.
- Fiston, mergi şi pregăteşte focul. - De acord.
Eu vin cu tine.
- Să mergem. - Vă urmez.
- Ce faceţi, Calder? - Eu cultiv.
Toată lumea caută aur şi voi, voi cultivaţi?
Asta este.
- Voi ştiţi ce faceţi. - Sunt conştient că ei nu ştiu.
- Noi nu ne-am mai văzut? - Depinde de ceea ce faceţi.
- Joc cărţi. - Atunci nu ne cunoaştem.
- Spun întotdeauna: "Ce importanţă are?" - Şi eu.
- A reparat cârma. - Pare grăbit.
Este o problemă de viaţă şi de moarte. Merge la Council City.
- Pe această plută? -Aşa a spus el.
Prefer să nu spun nimic.
Ea e cu adevărat frumoasă.
Un dicton spune că e superficială.
- Ce? - Frumuseţea.
Nu poate fi şi altfel?
Întreab-o. Ea pare să ştie.
- Salut. - Salut, prietene.
Sunt drăguţe, nu? Ai grijă. Nu le mai am decât pe ele.
- De ce te-ai măritat? - Eram îndrăgostită.
- Cum ştim că suntem îndrăgostiţi? - Mâncăm mai mult şi dormim mai mult.
- Ca atunci când ne doare burta? - Da, doar că ne doare inima.
- Vei vedea când vei fi mai mare. - Câţi ani ai?
Nu e frumos să le întrebăm asta pe doamne. Nu că aş fi eu una.
De ce spui asta?
Revino peste zece ani. Atunci voi încerca să îţi răspund.
Vă găsesc frumoasă însă el spune că acest lucru e superficial.
- Cine spune asta? - Tatăl meu. El spune că e un vechi dicton.
Un dicton de demult a unui bătrân.
- Când a murit mama ta? - Când nu era tata aici.
De aceea a venit.
- Vei căuta aur? - Asta m-ar putea ajuta.
- Ce vei face cu el? - Ce voi face cu el?
Îmi voi cumpăra rochii frumoase, voi merge în marile hoteluri, la operă.
- Ce e asta? - E muzică.
E mult mai serios decât ceea ce cânt eu.
Mie îmi place mult ceea ce cânţi.
Ţi-ar plăcea să cânţi o melodie?
Am una pentru tine, dacă mi-o amintesc bine.
E de demult.
Veniţi, este gata.
Îmi e greu să cred că veţi deveni fermier.
- Şi totuşi e adevărat. - Vrei cafea?
Şi aurul pe care îl găsesc, ce fac cu el?
- Se îmbogăţesc. - De ce?
- E greu să-l găseşti. - Nu trebuie decât să caute altceva.
Dacă e uşor de găsit, oamenilor nu le mai pasă. Îşi pierde valoarea.
Dacă e dificil de găsit, asta îi motivează.
Ca un vizon? E greu de găsit.
Ai înţeles. E exact la fel.
-Şi un dihor? - Şi o altă farfurie?
Calder, în cât timp se ajunge de aici la Council City?
- Nu cunoaşteţi regiunea. - Însă am o hartă.
Bine. Noi suntem aici.
Aţi ajuns cu greu aici, aţi avut noroc.
- Şi Council City este aici. - Nu e departe.
Nu veţi trece cu pluta de aici până la Council City.
- Am trecut deja cu una. - Ştiu. Eram acolo.
Însă denivelările se accentuează. Plutele nu fac faţă.
Este de trecut un defileu de 25 de kilometri.
Este foarte adânc.
Puteţi trece pe uscat, însă nu aveţi nici arme, nici cal.
- Deci e imposibil? - Eu v-am răspuns la întrebare.
E de ajuns.
Trebuie să depun o cerere pentru o concesie.
Trebuie să merg.
Dumneavoastră nu mă vedeţi fermier. Eu nu vă pot vedea prostector.
L-am câştigat la poker.
Întotdeauna nu am câştigat decât nimicuri.
- Acum, am avut noroc. - Noroc?
Jucam cu un imbecil, nu era nevoie să trişez.
- Care e problema? - Poate el gândeşte la fel ca tine.
Că nu a avut noroc.
- Ce putea face? - Să se întoarcă la Council City.
Dacă ajungea acolo primul, unul dintre noi doi pierdea.
Cât cereţi pentru cal şi armă?
Credeţi că banii mă ajută să cultiv pământul
şi să mă apăr de indieni?
Trebuie să merg. Spuneţi cât.
Dacă aşteptaţi puţin, v-aş putea conduce eu.
- Nu pot aştepta. - Nici eu nu pot pleca.
Nu e acolo, Calder.
Ieşiţi.
Haideţi, aveţi un copil.
Harry, ce faci?
Iau arma, Calder, şi împrumut calul.
Aduceţi-l.
Aduceţi-l şi totul va fi bine.
Mark, pleacă. Fă ce-ţi spune el.
- Nu. - Ascultă.
Ne vom întoarce în câteva zile.
- Luaţi copilul cu voi. - De ce?
Indienii. Voi aveţi arma. Luaţi copilul.
Imposibil. Mă grăbesc. Nu pot risca.
- Nu-i pot risca viaţa. - Vreau hrană.
Micuţul nu are decât să meargă.
Puneţi şaua pe cal.
Harry, ajunge să aştepţi câteva zile.
- Nu e atât de grav. - Ba da, e grav.
Pentru un fermier, câteva zile nu înseamnă nimic.
însă pentru mine este important.
Nu fur nimic. Împrumut.
Veţi fi recompensaţi.
Un pumn de bani în buzunar valorează cât un pumn de grâu în pământ.
Matt! Matt!
Atenţie, Mark, arma.
Matt! Matt!
- Haide, noi plecăm. - L-aţi ucis pe tata.
- O să fie bine. Mergi şi caută apă. - Haide.
- Nu putem pleca. E rănit. - E din vina lui.
Şi dacă nu ne-ar fi salvat?
- Voi aştepta aici. - Cum adică "vei aştepta"?
Nu-i pot lăsa aşa. Nu-l pot lăsa pe micuţ.
Vei merge de două ori mai repede fără mine, nu?
Da, aşa e.
Îţi poţi rezolva afacerea şi să te întorci mai repede.
Pleacă, Harry. Eu te voi aştepta aici.
Promiţi că nu vei întârzia mult?
Cu tine aici? Poţi fi sigură.
Nu te îngrijora. Va fi bine.
Trebuia mai mult decât o lovitură cu patul puştii pentru a-l omorî.
Capul său este dur ca o rocă.
Încetişor. Ce faci?
- Au plecat? - El a plecat. Ea a rămas.
Ea nu a vrut să ne lase.
- De ce? - Erai rănit.
- Ea i-a spus... - V-a dat drept sarcină să vă ocupaţi de mine?
Nu sunt de acord cu ceea ce a făcut, însă se va întoarce
şi veţi fi pe mâini bune.
E drăguţ.
Toată lumea are grijă de mine.
Şi ei.
Trebuie să plecăm de aici. Vom lua pluta. Vino, fiule.
- Dar aţi spus că... - Nu avem de ales.
Luaţi-vă hainele.
- Haide, Kay. - Plecăm.
Aşteptaţi. Ia asta.
Mark!
Mark, grăbeşte-te!
Matt, priveşte!
Nu e grav. Cel puţin, nu suntem înăuntru.
Vom reconstrui alta.
Asta nu s-ar fi întâmplat oricum?
- Cu o armă? - N-ar fi făcut aşa?
Nu atât de uşor.
Ţineţi-vă bine.
Dacă asta va continua, nu voi mai avea cămaşă.
Data viitoare, nu mai încerca să fii curajos. Dacă te răneşti, ţipă.
- M-a pişcat, însă am uitat. - Ascultaţi.
Nu te mai mişca, fac nodul.
- Nu am nevoie de asta. - Nu te mişca.
Vreau să văd dacă pot prinde ceva în râu.
Suntem împresuraţi de indieni şi voi vreţi să pescuiţi?
Există multe moduri de a muri, însă eu nu vreau să mor de foame.
Îi aduce noroc să facă asta.
Sper că va merge.
Merg şi eu să dau o raită. Ar trebui să fie mure.
- Unde? - Acolo.
Merg să culeg. Rămâi aici.
Nu mişca.
Ce faceţi?
Culeg mure.
Nu e rău, pentru o fată ca dumneavoastră.
Chiar şi fetelor de tipul meu le e foame.
- Şi peştii dumneavoastră? - I-am lăsat în râu.
Luaţi. Haideţi, luaţi.
- Daţi-i micuţului. - Mulţumesc pentru că mi-aţi spus.
Nu m-aş fi gândit niciodată.
Sunt mici aceşti peşti.
O vorbă veche spune: "peştele mic valorează mai mult decât nici un fel de peşte."
Spuneţi atunci, dumneavoastră ştiţi vechi dictoane.
Unde aţi învăţat acest cântec?
Nu am ajuns direct din leagăn în Vestul Îndepărtat.
De ce aţi venit aici?
Pentru a câştiga bani.
Vroiam să plec.
Şi Harry vroia să plece.
A câştigat concesiunea.
Era pentru amândoi ocazia mult visată de a pleca.
- Pentru a merge unde? - Pentru a renunţa la viaţa pe care o aveam.
Pentru a merge acolo unde oamenii trăiesc asemeni unor fiinţe umane.
Pentru asta trebuie să mergem în paradis.
Nu vroiam să mergem atât de departe.
Aţi găsit însă o scurtătură.
Plecaţi în căutarea ei?
Da, aşa e.
Aţi spus că era imposibil.
Că această încercare ar fi o sinucidere.
El nu încearcă. Însă eu da.
Aceasta e toată diferenţa.
Nu i-aţi lăsat nici o şansă?
Da, îi voi lăsa o şansă.
Aşa cum a făcut şi el cu mine...
şi cu el.
Data viitoare, vă voi trata ca pe un bărbat.
Asta rămâne de văzut!
Îţi dau cuvântul meu de onoare. Proastă.
- Ştiţi ce faceţi? - Cred.
Credeţi că vom rezista mult timp fără plută? Fără puşcă?
Şi înconjuraţi de Indieni?
Ce fel de proastă sunteţi?
Nu sunt tipul dumneavoastră.
Sunteţi tipul lui Weston?
Îl iubiţi atât de mult încât aţi fi capabilă de orice pentru a-l salva.
Nu puteţi înţelege.
Şi asta dupa ce v-a tratat aşa cum a făcut-o.
Vă voi spune cum nu m-a tratat.
Nu m-a tratat ca pe o stricată, ci ca pe o femeie.
A comis o greşeală. Dacă aţi fi trait toată viaţa în mizerie la fel ca el,
aţi fi făcut probabil acelaşi lucru pe care l-a făcut şi el.
Şi dumneavoastră aţi fi putut greşi.
Eu n-aş fi lăsat un copil... sau o femeie,
chiar dacă ar fi fost o stricată.
Dumneavoastră n-aţi greşit niciodată.
Sunteţi prea perfect.
Eu am plătit pentru greşelile mele, şi el va plăti.
Ştiţi câte ceva despre el.
Dar şi el ştie câte ceva despre dumneavoastră.
El ştie totul despre dumneavoastră.
El a comis o eroare, însă nu a ucis pe nimeni.
- Ce vreţi să spuneţi? - Ştiţi la ce mă refer.
Ştia cine sunteţi, de unde veniţi şi ce aţi făcut.
Ştia că aţi fost la închisoare.
Şi de ce aţi fost: pentru că aţi împuşcat pe cineva în spate.
Mergeţi să vă căutaţi hainele.
Vino aici, fiule.
Ar fi trebuit să-ţi spun asta chiar eu.
- E adevărat ce a spus? - Da.
Era un om rău.
Vroia să-l ucidă pe un prieten de-al meu.
M-au trimis la închisoare.
De aceea eram departe de tine.
Ar fi fost mai uşor să îţi spun toate astea mai târziu.
- L-ai împuşcat în spate? - Da. Era cu spatele. În spate, în faţă...
Când trebuie să ucizi un şarpe,
ce importanţă mai are asta?
Trebuie să mergem. O vei ajuta?
Indienii îl numesc râul fără întoarcere. Veţi vedea de ce.
Cu cât avansăm, cu atât scade capacitatea de a rezista.
Kay!
Rămâi aici şi stai de gardă. Dacă e ceva, fluieră.
Nu pot face focul încă. Nu pot fi departe.
- Indienii. - Ştiu.
Simt focul de oricât de departe vor ei.
- Voi fi bine. - Da, arătaţi bine.
Şi dumneavoastră.
Scoateţi-vă hainele şi staţi în această pătură.
Aşteptaţi.
Voi aştepta afară.
Uscaţi-vă şi înfăşuraţi-vă în această pătură.
- Ai văzut ceva? - Nu.
- Va muri? - Nu, este puternică.
Nu va muri atât de uşor.
Dar este foarte bolnavă?
Îi este frig, îi este foame şi e obosită.
- Vom rămâne mult timp aici? - Nu. Trebuie să mâncăm.
Mergi să vezi dacă poţi găsi câteva lemne şi conuri de brad.
Vom risca să facem focul.
Fii atent.
Am terminat.
E prea frumos pentru regiunea asta.
Emporium, Kansas City.
Culcaţi-vă.
Haideţi.
Haideţi. Ridicaţi-vă.
Veţi supravieţui.
Sunt dezamăgită că am vorbit de faţă cu micuţul.
M-aţi rănit şi vroiam să mă răzbun.
Asta e viaţa.
Fără mine, aţi fi fost deja la jumătatea drumului spre Council City.
Fără Weston, aş fi dormit în cabana mea.
Nu dormiţi?
Pentru că doarme el. Asta contează.
- Nu ştiu ce m-a apucat. - Vă este foame.
Uneori, oamenii mănâncă viermi şi rădăcini.
- În cărţi. - Şi eu am mâncat odată un vierme,
când eram mai mic.
Săptămâna trecută, am mâncat un bifteck.
Şi eu, eram mai tânără.
A adormit în sfârşit.
Să-l lăsăm să doarmă.
Ar fi uşor dacă am avea o armă.
Ar putea vâna. Ţinteşte foarte bine.
De ce a ucis un om?
Uneori, nu avem de ales.
Uneori, trebuie să ne salvăm pielea.
El a spus că pentru a salva un prieten.
Şi asta poate fi la fel de important.
De ce l-au trimis la închisoare?
Greu de spus.
Pentru că l-a împuşcat în spate?
Kay!
Priveşte, sunt doi.
Trezeşte-l.
Priviţi.
Luaţi frânghia.
L-ai prins!
- Nu e încă gata? - Aproape.
- Ea unde a plecat? - Ea se numeşte Kay.
- Ştiu. - Tu îi spui mereu "dumneavoastră" sau "ea".
- De ce o urăşti? - De ce spui asta?
- Te porţi urât cu ea. - Îmi e indiferentă.
Pentru că îl urăşti pe bărbatul care ne-a furat?
- Tu nu? - Nu.
După ceea ce ne-a făcut?
Ea a spus ca el era în panică.
Ea a spus că uneori facem unele lucruri fără să ne dăm seama că e greşit.
Cum ar fi ce de exemplu?
La fel ca ceea ce ai făcut tu.
Îl vei ucide?
Mark, ascultă.
Există legi.
Nu se fură calul unui bărbat.
Aici, e ca şi cum ţi-ai pierde viaţa.
Oamenii au nevoie de legi pentru a trăi.
Ceea ce ne-a făcut el ne putea costa viaţa.
Îmi poţi spune unde a plecat ea? Unde a plecat Kay?
Ea se spală la cascadă.
Gata.
Aş fi încă vie dacă n-aş fi moartă de foame.
Voi sunteţi încă vii.
- Cum era apa? - Îngheţată, însă mă călesc.
Cu forţă se continuă această viaţă,
şi cu oameni puternici şi tăcuţi alături, la fel ca dumneavoastră.
Voi descărca hainele.
Vă voi ajuta.
- M-am schimbat, nu? - Cum aş putea şti?
Ar trebui să mergeţi să vă spălaţi.
Aţi fi poate mai tandru, mai puţin rigid.
Sau chiar mai mult decât atât.
Nu sunteţi chiar atât de rău.
Şi în alte împrejurări, am fi putut fi buni prieteni.
Unde vreţi să ajungeţi? De-a ce vă jucaţi?
Iubesc scena. Nu ştiţi? Cântecul, dansul.
- Vă cunosc destul de bine. - Da, şi eu.
Cum sunt?
Nu atât de rău.
Nu atât de dur pe cât pareţi.
Şi dumneavoastră vă jucaţi puţin.
Puteţi fi drăguţ.
Nu vă daţi silinţa să mă detestaţi doar pentru că îl detestaţi pe el.
Nu vă detest.
Aţi fi capabilă de orice pentru a-l salva.
Chiar să-mi deveniţi prietenă.
Nu am nevoie de el pentru asta.
De ce?
De ce nu?
Lăsaţi-mă.
Daţi-mi drumul.
Matt!
Îi era foame cu adevărat.
- Tuturor ne e foame. - Spuneţi-mi.
- E bine aşa? - Da, însă nu dumneavoastră.
- Ridicaţi-vă cămaşa. - E bine aşa.
Mă numesc Benson. Şi el e Dave Colby.
Ţintiţi bine.
Sunt înfometat. N-am mai mâncat de zile întregi.
Haideţi, mâncaţi. Meritaţi.
Am simţit mirosul cărnii. Mă temeam că e de la Indieni.
Caii noştri sunt aproape de ţărm.
Căutaţi aur?
Acum nu. Căutăm un bărbat.
Nu v-aţi prezentat.
Calder.
- E soţia dumneavoastră? - Nu.
Mergeţi în Council City?
Da, pe râu. Avem o plută.
Nu e o idee puţin nebunească, înconjuraţi de atâţia Indieni?
- Nu ar fi mai puţină nebunie nici fără ei. - E adevărat.
Ştiu unde v-am mai văzut.
Acolo unde v-aţi lăsat bunele maniere?
Acolo unde am lăsat o concesiune unui rechin numit Weston.
Nu eraţi doi?
Nu-mi amintesc de voi. Toate feţele seamănă.
Mi s-a spus că aţi plecat cu pluta.
Sunteţi la curent?
Da, e problema mea.
Ştiu câte puţin despre toate.
- De ce sunteţi cu el? - Vroiam să plec puţin.
Să iau aer, să mă destind.
L-ai părăsit pe Weston sau el te-a părăsit?
Şi eu sunt în căutarea lui.
Însă dacă mergi cu pluta în Council City nu vrei să pleci doar pentru scurt timp,
ci pentru totdeauna.
- Dacă vii cu noi, e mai puţin riscant. - Vom ajunge.
De când ai burta plină, eşti îndrăgostit.
Ai înţeles ce ţi-am spus?
Ea te-a înţeles.
Are dreptul să decidă ceea ce vrea să facă.
Cu noi, poate ieşi la liman.
- Vreţi să ştiţi? - Haide, draga mea. Tu contezi.
Prefer să eşuez dar să rămân cu el.
Ai înţeles?
Mi-aţi făcut un serviciu. Eu vă voi da un sfat.
Luaţi carnea şi plecaţi.
Haide, ridică-te.
Vei face ce-ţi spun?
Fă ce-ţi spune.
Ia calul şi du-l acolo jos.
Aşteaptă-ţi prietenul acolo jos.
Mergi.
Nu, lasă-mi puşca. Ia-o pe a ta.
Fă ce-ţi spune.
Mulţumesc pentru carne.
Detaşează cartuşiera.
Pune hainele pe plută.
Ia arma, fiule.
Haide, vino.
De ce faci asta?
De îndată ce e acolo jos, poţi alerga după el.
- Aşa consideri? -Pot lua ambii cai
şi să-i păstrez pentru mine, dacă vreţi.
- Tu ai cuţitul, Calder. - Îl am de la tine.
Haideţi. Poţi pleca.
Sper că vei supravieţui ca să mă pot ocupa de tine.
E prea multă lume pe aici.
Nu dorm.
Ţineţi. Beţi asta.
Vă va fi mai bine.
Atenţie, e sfârşitul.
Sfârşitul a tot?
Beţi.
O voi împărţi cu dumneavoastră.
Cauzez neplăceri tuturor.
Vorbiţi despre Colby?
Dumneavoastră nu aţi putea. Nu veţi putea niciodată.
Toate astea, din cauza aurului.
Weston a devenit un hoţ, Colby un ticălos şi dumneavoastră o proastă.
Dar ceea ce este bun la dumneavoastră
este că vă amestecaţi cu ceilalţi.
Nu sunt decât neplăceri care ne fac să avansăm.
- Însă mie nu îmi aduc nimic. - Ba da. Sunteţi mereu cu aceeaşi oameni.
Unii sunt diferiţi.
- Vorbiţi despre Weston? - Da.
Este în stare de orice pentru a reuşi.
- De aceea v-aţi măritat cu el? - Vă priveşte?
V-aţi pierdut inelul?
Ştiţi totul, aşa cum a spus micuţul.
Acest lucru nu mă priveşte.
Nu. Nu suntem căsătoriţi.
Mergeam să ne căsătorim în Council City.
N-am fi ajuns niciodată?
Chiar dumneavoastră aţi spus-o.
Micuţul doarme. Îmi puteţi povesti totul.
Nu credeam să ajung până aici.
Terminaţi.
Sunteţi un bărbat ciudat.
Uneori nu vă purtaţi ca un bărbat.
- Mă port ca un animal atunci? - Nu vroiam să spun asta.
Imediat îmi cer scuze pentru tot.
Şi dumneavoastră sunteţi puţin ciudată.
Aţi fi avut mai multe şanse să ajungeţi alături de Colby.
De ce nu l-aţi urmat?
Nu vedeţi de ce? Un asemenea om?
Şi Weston, credeţi că e mai bun?
Ce ştiţi dumneavoastră? Nu ştiţi nimic despre el.
Nu ştiţi nimic despre viaţa pe care a avut-o.
Îl judecaţi din cauza a ceea ce v-a făcut.
Era disperat, nu mai ştia ce să facă.
- Pentru a avea aur. - Pentru propria viaţă.
Nu faceţi diferenţa între el şi Colby.
Ne vor pielea?
Peştii sunt mai bine plasaţi.
Şi el.
De ce nu ne lasă?
Vor să ne vadă murind.
- Tu i-ai văzut? - Am văzut unul pe calul unui bărbat.
- Ce bărbat? - Colby.
Aceste păsări.
- Aceste păsări sunt şoimi? - Da.
Priviţi.
Pot coborî?
De îndată ce găsesc un loc potrivit.
Dă-mi arma, fiule.
Atenţie.
Matt. Priveşte acolo.
Dă-mi puşca.
Nu mai sunt.
Ia sfoara.
Iată-ne. E Council City.
- Ce ţi-ai dori? - O ceaşcă de cafea doar pentru mine.
De acord.
Şi dumneavoastră?
- Tot mai vreţi să-l pedepsiţi? - Ştiţi deja.
- Nimic nu vă va face să vă shimbaţi opinia? - Nimic.
Uitaţi ce-mi doresc eu. Lăsaţi-mă mai întâi să vorbesc cu el.
Aş vrea să-i explic. Nu e mare lucru.
Asta va fi de ajuns.
Nu pentru mult timp.
Bine, de acord.
- Nu credeaţi că veţi ajunge. - Nu cu adevărat.
Ştiam că un bărbat cu atâta furie poate ajunge.
- Şi atâta iubire. - Pentru cine?
- Pentru el. Priviţi cu atenţie calul, arma sau hoţul.
Aşa a început totul. Trebuie să fie cel mai frumos lucru.
- Care? - Să fii iubit atât de mult.
Priveşte. E calul nostru.
- Este aici. - Speram să nu fie aici.
- Speram că a plecat. - Visaţi.
- De ce a rămas? - Nu spera să mă revadă.
Matt Calder.
Vă credeam cu un tomahawk în cap.
Am nevoie de cap, e tot ce-mi rămâne.
Frumos animal. Al cui e?
Unui domn numit Weston.
- Ştiţi unde e? - În faţă, în salon.
S-ar spune că un păhărel nu v-ar face rău.
Am prefera o cafea. Aveţi?
Am de toate în afară de pateu. Intraţi.
- E în salon. - Da.
- Nu staţi mult. - Desigur.
Spuneţi-i că sunt aici şi că îl voi găsi într-un final.
Nu se va ascunde. Vorbiţi-i. Încercaţi să-i vorbiţi.
Te las să încerci.
Unde pleacă ea?
Se va întoarce. Vino. Să mergem să luăm cafea.
Kay. Scumpo.
De ce nu te-ai întors imediat?
Nu era greu să ajungi aici.
Aşează-te.
Cum ai venit?
- Împreună cu Calder? - Da.
- Unde e? - Ia o cafea la băcănie.
- Aşteaptă. - Mă aşteaptă?
Ne aşteaptă.
A acceptat să îţi vorbesc înainte.
Înainte? Înainte de ce?
Ar trebui să ştii.
- Vrei ceva? - Nu.
Nimic, Jack.
Atunci, despre ce vrei să-mi vorbeşti?
Putea să te spânzure,
sau să te ucidă fără să spună nimeni nimic.
Nici chiar eu?
I-am spus de ce ai făcut asta, de ce eram amândoi aşa.
Cred că l-am convins.
E rândul tău să mergi să-i vorbeşti.
- Şi ce să-i spun? - Adevărul.
Că erai disperat, că nu vroiai să-i faci rău.
Ce te face să crezi că mă va asculta?
Pentru că aşa e firea lui şi pentru că îşi iubeşte copilul.
Şi pentru că ţine la tine?
Ascultă, scumpo. Am concesiunea.
Putem deveni bogaţi şi putem pleca departe de aici.
Sau vreţi să-mi luaţi şi să păstraţi concesiunea?
Nu asta vroiam să spun.
Toată viaţa, am fost mai puţin decât un nimic.
Un trişor, un mic jucător.
Toată viaţa am aşteptat să trag lozul cel mare şi acest lucru s-a întâmplat.
Nu pot risca să îmi pierd locul şi să plec de la zero,
sau să pierd pentru că am împrumutat un cal.
Iată situaţia.
De acord, voi vorbi cu el.
-Şi la ce-ţi trebuie asta? - În caz că înţelege greşit.
De acord, Kay. Cum vrei.
Păcat de cabana ta, Matt.
Păcat pentru mine, la fel cum e şi pentru tine. Aşa e viaţa.
- De ce ai nevoie? - De tot ce aş putea cumpăra.
- Ia ce doreşti. - Mulţumesc.
Toate astea sunt puţin nebuneşti, nu?
- Care, Ben? - Vremurile noastre.
Albii vânează aurul. Indienii vânează albii.
Bărbatul înarmat care vânează Indieni.
Dacă vrei, o poţi păstra.
Ce urmăreşti, Matt?
Nu încerca să-l cumperi. Nu-i oferi nimic. Spune-i doar adevărul.
Mă auzi, Harry?
Harry, nu!
Eram obligat.
E bine, Mark.
Ai văzut. Ştii.
Nu se putea altfel. Era el sau tatăl tău.
- Unde pleacă ea? - Nu ştiu.
- Ea pleacă? - Nu ştiu.
Ce se întâmplă?
Sunteţi nebun, Matt? Lăsaţi-mă.
Matt!
- Unde mă duceţi? - Acasă.
Aţi urmărit filmul artistic RÂUL FĂRĂ ÎNTOARCERE
Traducerea: Cristina Moisii Sincronizare - X -r@y FlexMuchy
S F Â R Ş I T