Mine søstre og jeg huskede den som vår barndoms koldeste vinter.
Et midlertidigt armod havde ramt os syv år tidligere.
Krigen havde medført mangel på brændsel og lampeolie.
Krigen havde medført mangel pa brændsel og lampeolie.
Men afsavn er opfindsomhedens mor.
I denne mørketid var det, som om familien March skabte sit eget lys.
Mor er kommet hjem!
Vi har ventet på dig i timesvis.
- I timevis, lille fjols. - Du er jo iskold.
- I skulle se koen ved Hope House. - Fik du lavet julekurvene færdige?
De er så mange i år. Vi uddelte... Hvordan går det med forkølelsen?
Vi uddelte dem, så hurtigt vi kunne.
Nå, miss Amy, hvad har jeg i lommen?
Det er fra far!
"Kæreste familie, jeg er ved godt helbred."
- "Vi ligger i lejr ved Patomac." - Potomac.
"December er en barsk tid for os så langt hjemmefra."
"Jeg tænker på jer dag og nat og finder trøst i jeres ømhed."
"Jeg beder til, at jeres trængsler ikke er for store. Kys dem fra mig."
"Sig, de er i mine tanker om dagen og i mine bønner om aftenen."
Jeg er så selvisk.
Det er juleaften. Far ville ikke synes om, at vi var triste i aften.
I seng, miss Amy. Glædelig jul.
- Glædelig jul. - Jeg elsker dig.
- Min Jo... Glædelig jul. - Glædelig jul, mor.
- Sid nu ikke for længe oppe. - Nej.
Om natten fyldtes mit sind -
- med stemmer og venner, der var mig kære som de levende.
Jeg hengav mig til det og længtes efter at blive forvandlet.
Sikke noget eventyrlig mad. Ligesom i gamle dage, ikke, Hannah?
- Vi ma kun kigge på den. - Kom så, Jo!
Jeg er vågen. Det klaver lyder rædsomt.
- Hannah har skabt et julemirakel. - Er det pølser?
Vent!
Smør! Er det ikke guddommeligt? Tak for denne morgenmad, Gud.
Hent din mor. Hun gik ved daggry for at besøge nogle tyskere.
"Hummel," sagde drengen. Han kan ikke et ord engelsk. Faderen er død.
Seks børn og et på vej.
Hun skulle have taget brænde med. De har nok intet og næppe noget mad.
Vi kunne sende vores brød hen til Hummels.
Og smørret med. Det er ikke til megen nytte uden brød.
- Sikke en herlig sne. - Får I ikke lyst til at rulle jer?
Engang en af vore fineste slægter.
- Skønt vejr til en skovtur! - Kom, Theodor. Vi kommer for sent.
Lad dem tale først, Jo. Hvad må de ikke tro om os?
Du må ikke kigge tilbage.
"Riddere og skønjomfruer, alfer, munke og piger -
- træder muntert dansen."
"Pauline skreg, da brudgommens måske faldt."
"Det var ikke hendes Ferdinand, men hans dødsfjende, grev Antonio."
"Hævnen er min! sagde han."
- "Fortsættes i næste nummer." - Glimrende kapitel, mr. Snodgrass.
- Jeg elsker forbudte ægteskaber. - Den burde trykkes i andre blade.
Håner De vor avis, mr. Tupman?
"Et grønt..." "Annonce".
"Et grønt skærf ejet af mr. Winkle er blevet affjernet fra tøjsnoren."
"Selv såmme beder om oplysninger, der kan føre til dets tilbagekomst."
Mine herrer, hør blot!
Jeg henleder opmærksomheden på mr. Tupmans "Squashens historie".
- Det er jo en opskrift, Beth. - Jeg kan aldrig finde på noget.
Skrivekunstens første regel: Skriv aldrig, hvad De ved.
Hvad synes De om den unge mand?
Er han fange ligesom Smee i "Nicholas Nickleby"?
Han virker ensom.
Han har måske en hemmelighed? En tragisk, europæisk hemmelighed.
Han er vist vokset op i Italien blandt kunstnere og vagabonder.
Har han ikke en ædel pande? Var jeg dreng, ville jeg ligne ham.
Tænk at forlade Italien for at bo hos den ækle gamle mand.
Jeg ville være ræd for at skulle bo der.
Jeg ville godt bo i sådan et fint hus og eje fine ting.
Det er ikke rigtig jul uden gaver.
Jeg savner sådan nogle blyanter.
Gid jeg ikke skulle arbejde for grandtante March.
Hvad er dit juleønske, Beth?
At krigen holder op, så far kan komme hjem.
- Det ønsker vi alle sammen. - Det er et dejligt klaver, de har.
Når jeg bliver forfatter, får du det bedste, der findes.
Ellers kan du spille på mit. Jeg vil gifte mig afskyelig rigt.
Og hvis nu din elskede er fattig, men god ligesom far?
Det er jo ikke som at skulle leve med sin grimme næse. Man kan vælge.
Jeg gifter mig ikke for pengene. Tænk, hvis han går bankerot.
Eagle betaler fem dollars for hver historie, de trykker, og jeg har ti!
Jeg ynder ikke al denne pengesnak. Det er ikke chikt.
Hvis det er chikt at være uinteresseret i finanser, -
- så er familien March den eleganteste i Concord.
En dag bliver vi voksne, Meg. Så er det godt at vide, hvad vi vil.
Udmærket.
- Stil vognen ind. Lad det gå tjept. - Glædelig jul.
Jeg glæder mig sådan.
I må fortælle alt om Belle Gardiner. Om hendes næse og hendes ring.
Annie siger, det er en smaragd. Alle er så heldige undtagen mig.
Det er godt, jeg ikke skal finde på noget at sige til alle de fremmede.
Spis nu ikke for meget og giv ikke folk hånden... Din kjole!
Du står altid for tæt på ovnen. Du må vende ryggen til væggen.
- Se, nogle nuttede små hæle. - De er temmelig små.
Det er jo kun for en enkelt aften. Man kan vel ikke se, de er brugt?
Hæle er du nødt til at have.
Hvad er det for en sær lugt?
Ligesom af brændte fjer.
- Himmel! - Nu har du ødelagt det!
Du skulle ikke have bedt mig gøre det. Jeg ødelægger alting.
- Jeg kan da ikke gå ud sådan. - Fint. Jeg går heller ikke.
Vi sætter mit hårspænde foran.
Det dækker det.
Nu får jeg aldrig nogen friere. Jeg bliver pebermø.
Man har ikke brug for friere i hobetal, kun én. Den rette.
- Lyt til barnet. - Meg bliver ikke gift straks, vel?
Ikke hvis Jo skal hjælpe mig.
- Hvor må du være lykkelig. - Den er bedårende.
Jeg må nok hellere hjælpe mor. Undskyld mig.
- Undskyld! - Bliv. Det er et godt skjulested.
Det er så pinligt bare at stå og stirre.
Skal jeg tage jakken på? Jeg kender ikke reglerne.
Jeg hedder Laurie... Theodore Laurence, kaldet Laurie.
Jo March... Hvem stirrede De så på?
- Dem. Hvad legede De for en leg? - Ingen anelse, men jeg vandt vist.
På hvem ellers?
Jeg var ganske betaget af hende der.
Det er Meg. Hun er min søster.
Hendes pande er helt skaldet.
Passer det, at De har boet i Italien blandt kunstnere og vagabonder?
Min mor var italiener. Hun var pianist.
- Det misbilligede min farfar. - Sådan et skuespil har jeg set.
Synes De om at gå i teatret? Er De født der?
- Hvor...? I Italien. - Taler De fransk eller italiensk?
Engelsk hjemme. Francais a l'école, konservatoriet i Vevey.
Men farfar har skaffet en huslærer. Jeg skal gå på college.
Jeg begik gerne mord for at komme på college.
Faktisk skal jeg til Europa. Det håber jeg i det mindste.
Min grandtante skal af sted, og hun vil have mig med som ledsagerske.
Jeg skal læse højt i timevis, men jeg spiller alle rollerne.
Hvis jeg ikke skulle være forfatter, ville jeg til scenen i New York.
- Ryster det Dem? - Meget.
Undskyld! Meg vil altid have, at jeg fører.
Det er en skam, De ikke kan danse som en dame.
Hvorfor ser De på min kjoleryg?
De lovede ikke at kigge.
- Jeg har forstuvet min ankel. - Ikke så sært. Gør det ondt?
- Jeg har det udmærket. - Det er naboen, Laurie. "Fangen".
- Stakkel. Jeg henter mrs. Gardiner. - Nej. Så tror hun, det er punchen.
- Nu er den fine fest helt spoleret. - Jeg kan køre Dem hjem.
Mange tak.
Støt dig til mig. Mange tak, mr. Laurence.
- Farvel, Laurie! - Hvor har du dog de sko fra?
Kørte I i hans vogn? I er heldige. Er han meget romantisk?
- Ikke det mindste. - Han er venlig, men skrækkelig.
Det var klogt at komme sne på.
Kom han sne på hendes ankel? Med sine egne hænder?
- Hold op med at være dånefærdig. - I skal ikke våse om drenge.
- Gør det ondt? - Meg oplever alt det dejlige.
Vær nu ikke så forgabt i ham. Jeg håber, vi bliver venner.
- Med en dreng? - Han er ingen dreng. Han er Laurie.
Hurtigere!
De unge damer er usædvanlig aktive, hvis jeg må sige det.
Piger adskiller sig ikke fra drenge. Kvindelig kraftesløshed skyldes, -
- at de lukkes inde og sidder bøjet over sytøjet i stramme korsetter.
Mor, dog!
Deres unge elev er lidt af en atlet.
Det er han og dygtig tillige. Men også uregerlig.
Det er beklageligt, at hans bedstefar er så meget væk.
Man må håbe, Deres piger har en dæmpende indflydelse på ham.
Skal du absolut drøfte korsetter med alle?
Gør jeg det?
Pokker tage de forbistrede skorter.
- Du må ikke sige "pokker". - Vær nu ikke sådan en sippenip.
Bare jeg var Beth og kunne lave rare ting derhjemme.
Ja, hvis du synes, vask og husgerning er rart.
- Pokkers... - Skynd dig. Jeg kommer for sent.
Der er mrs. King, og jeg er sent på den igen.
- Dejlige børn. - Skal jeg gå i skole?
Jeg føler mig beskammet. Jeg skylder mindst et dusin limefrugter væk.
- Er de på møde nu? - Ja. Nu gælder det kun limefrugter.
Alle bytter dem med perler i frikvartererne.
Har man ingen, kan man lige så godt være død, og jeg har haft så mange.
Det er ikke sært, du intet lærer.
Jeg ved, hvordan det føles, men vi er da ikke helt uden midler. Endnu.
Her er 25 cent. Mor gav mig kludepengene for denne måned.
"Dernæst hævdes sjælens udødelighed -
- at skyldes dens ulegemlighed -
- som i alle leipotymiske tilfælde, -
- der stemmer overens med tanken om udødelighed."
"Og moralitet og legemlighed..."
...og nu tror jeg, du endelig er døset hen.
Josephine! Det trækker!
Er det noget med far?
Læreren slog mig og smed limefrugterne ud i sneen.
May Chester sagde, at mine frugter nok kom fra fattighuset.
Så sagde jeg, at hun ikke måtte få nogen.
Så fortalte hun mr. Davis, at de la i mit bord, og så slog han mig.
- Han skulle selv have en omgang! - Vi må ikke henfalde til vold, Jo.
- Jeg skriver et brev til ham. - Det skal nok gøre indtryk.
Du sagde ikke, det var forbudt. En hel måneds kludepenge.
- Jeg burde ikke have givet dig dem. - Alle de dejlige limefrugter.
- Jeg er helt spoleret. - Det er pjank i tider som disse.
Du går mere op i din lille næse end at få dannet din karakter.
Den skole er forfærdelig. Du staver rædsomt.
Mr. Davis sagde, at man lige så vel kan uddanne en kvinde som en kat.
Jeg kværker mr. Davis.
"Mr. Davis... Med hvilken ret slår De et børn?"
"For Gud er vi alle børn og lige. Slår og ydmyger De et børn, -
- lærer hun kun at slå og ydmyge." Amy...
Kan du styre dig og blive undervist herhjemme ligesom Beth?
- "Jeg tager Amy ud af skolen." - Det har han godt af.
Jo tager sig af din uddannelse.
Fortæl, hvad der sker, -
- da hertugen vender familieformuen ryggen og redder lady Zara.
Jeg ved det ikke. Det er lutter mord og jomfruer i nød.
Jeg elsker dine jomfruer i nød.
Åh, Beth, jeg ved ikke, om jeg nogensinde kan blive god som mor.
Jeg tørster mere efter vold.
Kunne jeg blot være som far og gå i krig mod uretfærdighedens lover.
- Det gør mor jo også på sin måde. - Ja.
Men jeg vil noget andet. Hvad ved jeg ikke, men jeg er på udkig.
Du finder det, Jo.
Hallo, Jo! Kom herover! Også du, Meg. Her er dødsenstrist.
Man råber ikke til damer, som om de var koer.
Det må De undskylde!
Hvad laver de piger dagen lang?
Øver kvindelivets mysterier er draget et slør, -
- som bedst lades urørt.
Kære grevinde, bed for mig, -
- thi jeg har syndet mod mig selv og min broder Rodrigo.
Du skal sige det, som om du har syndet.
Rodrigo, du kommer og leder efter hertugen af Lancashire.
Halløj, hvem der? Jeg glemte bækkenerne.
Jamen... Det er jo Rodrigo.
Jeg vil være lady Violet. Jeg er overtræt af at være drengen.
Det er spillet, det drejer sig om. Du er for lille.
- Så vær grevinde Montanescu. - Hun har ingen replikker.
Hvem skulle ellers være Rodrigo?
Mine herrer...
Jeg vil foreslå et nyt medlem af vort teaterselskab:
Theodore Laurence.
- Han gør bare nar af os. - Han tror, det bare er en leg.
- Nej. På ære. - Alene skal vi ikke tage os i agt.
Vi blotter jo vores sjæle.
- Maske finder han os upassende. - Det ville Teddy aldrig gøre.
Vil I ikke nok? Lad os prøve.
- Forræder! - Lad mig præsentere mig selv.
Skuespiller, musiker -
- og klubbens tro og ydmyge ven.
Som tegn på min taknemmelighed og for at fremme kommunikationen, -
- eftersom råben fra vinduerne er forbudt, vil jeg anbringe...
...et postkontor i vores hæk.
Så vi yderligere kan blotte vore sjæle -
- og forfærdeligste hemmeligheder.
Jeg sværger aldrig at ville afsløre, hvad jeg måtte høre i fortrolighed.
Jamen så...
- Indtag din plads, Rodrigo. - Sir Rodrigo.
Laurie fik adgang til vores selskab.
Og vi kunne dagligt glædes over at have vores helt egen bror.
- Jeg vil i teatret. Jeg må intet! - Du er for ung. Hvor er kikkerten?
Nej, jeg er ej. Du vil bare have Laurie for dig selv. Må jeg ikke?
Laurie har kun købt fire billetter. Ser jeg for sjusket ud?
Det er jo bare Laurie og den gyselige mr. Brooke.
- Kan han ikke skaffe en billet til? - Nej.
- Du er forkølet. - Vi laver lidt ingefær-te.
Du er langt bagud i regning. Jeg vil ikke have en uvidende søster.
Stands mukkeriet. Du ligner en due.
Det vil du fortryde, Jo March!
Tak.
Var Nell Watson ikke bare god til at danse?
- Gid jeg var den dansende type. - Og jeg den gribende type.
Unge Laurence siger, De er teaterkender.
Jeg nyder at læse skuespil.
Jeg finder det selv yderst kærkomment.
Men i teatret distraherer det mig at tænke på skuespillernes sære liv.
Hvem vil leve med en skamløshed, som den Nell Watson må tåle?
Meg er en utrolig skuespillerinde. Vi spiller nogle vilde stykker.
Det er bare noget, vi leger.
Faktisk er det sådan, at vi i skolen...
Hvad mener du om det? Lad os se, hvad de laver.
Det var vidunderligt, mr. Brooke.
Det har været en meget dejlig aften.
- Mange tak og godnat. - Godnat.
- Det var uhøfligt. - Du klæbede dig til ham.
- Man må godt støtte sig til en arm. - Var det sjovt i teatret?
Det var skønt. Jeg blev ganske inspireret af kærlighedsscenerne.
Du blusser, kære. Var teatret overfyldt?
Mukker du stadig?
Beth, hvor lagde jeg mit manuskript?
Det var ikke mig!
Jeg slår dig ihjel!
Du godeste.
Hvor kunne du gøre det?
Hold op, Jo! Du gør skade på hende.
- Slip hende! Hvad er der sket? - Jeg hader dig!
Du må ikke røre det! Lad det ligge.
Du er færdig!
Jeg vil aldrig se dig mere!
Det er et stort tab, og du har grund til at være vred.
Men lad ikke solen gå ned over din vrede. Tilgiv hinanden.
- Start på en frisk i morgen. - Jeg tilgiver hende aldrig.
Undskyld, Jo.
Det bliver nok den sidste is i år.
- Du siger "nu". - Vent på mig!
Ignorér hende. Klar... Pokkers!
Amy!
Hold fast!
Hold fast, Amy!
Få fat i en planke!
Hold fast i den, Amy!
Hold fast!
Sådan. Sådan, ja.
Josephine March, gik du hele vejen fra Waldon Pond i underbukser?
- Som om hun lagde mærke til det. - Hvor kunne jeg være så styg?
- Gud være lovet for Laurie. - Elsker du ham højere end mig?
Lille fjols. Jeg kunne aldrig elske nogen, som jeg elsker mine søstre.
Du glemmer det bedste, hvor Zara giver efter for hertugens rival.
Det er jo rigtigt! Sir Hugo...
Ham kan jeg faktisk bedst lide.
Om foråret forberedte vi, at Meg skulle til Sally Moffats bal.
Jeg ville hellere hænges end deltage i sådan et.
Vent, til hele Boston ser dig, Meg.
Jeg har truet Laurie med dødsstraf, hvis du bliver bænkevarmer.
Hvor er den handske?
Abigail, jeg ryster på hovedet over din opdragelse af Margaret.
Hvordan bliver hun gift uden en passende debut?
Din mand kan ikke ændre på omstændighederne.
Min nevø er en tåbe, både hvad penge og hans nye filosofi angår.
Jeres eneste håb er, at Margaret bliver godt gift.
Men hvem gifter sig med guvernanter?
Og hun har spoleret sit sind med de bøger. Er de til mig?
Nej. Dem skal Meg have med. Mor, Meg har mistet en handske.
Det går ikke. Moffats er fine folk.
Du har helt ret. Hun kan låne mine.
- Meg! Du kan tage mors! - Åh, kæreste...
- Mere te? - Nej tak.
Sally Moffat, du bliver ude af stand til at stramme dit korset.
Jeg spiste ikke i ugevis før mit bal.
- Hvor den farve dog klæder dig. - Præcis som forglemmigejer.
Jeg har ikke set pænere stof siden før krigen.
- Men den er så ordinær i snittet. - Jeg syer selv mit tøj, og...
Mrs. Finster har færdigsyede silkekjoler. Vi går derhen i morgen.
Marcherne har ikke købt silke i årevis på grund af slaveriet.
Måtte din far ikke lukke sin skole, fordi han lod en sort pige gå der?
Mrs. Finsters silke er ikke fra Syden, men ovre fra Linfield.
- Er det ikke kinesisk silke? - Væverierne bruger børnearbejdere.
De fattige er altid iblandt os. Det er godt, du minder os om det.
Må jeg sige noget?
Det der er en eftermiddagskjole. Du skal være min yndling.
Hortense, viens ici.
I aften skal miss March gøre så mange erobringer, hun lyster.
De har jo intet korset på.
Den næste dans er vist en polka. Med mig.
Jeg ville gerne, men jeg er øm om mine nye sko.
Mit credo er: Træd ikke på mig.
Miss March... Jeg troede, Deres familie var afholdsfolk.
Lad være. En og anden herre har ikke set dine yndigheder.
Og jeg lovede Jo at vise dig frem.
- Pigerne hjalp mig. Det føles rart. - Det afslører en ganske ny Meg.
Hvad kalder man det der?
Meg...
Undskyld.
Du må ikke fortælle Jo om min opførsel.
Hvis du ikke afslører min opførsel.
Jeg ville bare fornemme, hvordan det var at være Belle Gardiner.
- Med fire friere og 20 handskepar. - Du er ti af de piger værd.
Har du set March-pigen jagte Laurence-arvingen?
Jeg har snublet i den fjollede kjole hele aftenen.
Bind noget af den om halsen, hvor det kan være til nytte.
Folk skal ikke betragte Laurie og Meg som aktører i et skuespil.
Intet får folk til at spekulere som synet af en kvinde, der morer sig.
- Hvorfor må han gøre, som han vil? - Uden at nogen ser ned på ham?
Af én bestemt grund: Laurie er mand.
Som sådan kan han stemme, eje jord og selv afgøre, hvad han vil være.
Og derfor ringeagter man ham ikke.
- Hvorfor gå op i, hvad de tænker? - Det gør jeg.
Det er rart at blive beundret. Jeg indrømmer, jeg syntes om det.
Men hvad mener du om dig selv?
Føler du, at dit værd blot består i at være dekorativ, tror du måske, -
- at det er alt, hvad du er. Tiden udhuler den slags skønhed.
Men den kan ikke svække dit sinds forunderlige veje.
Din humør, din venlighed og dit moralske mod.
Det, jeg værdsætter så højt hos dig.
Gid verden var mere retfærdig. Jeg ved, I kunne forbedre den.
Ellers tak. Og behold nøderne. Jeg får ikke spillet.
Du får brug for dem på college. Her er din "Dombey og sønner".
Jeg tager altså ikke hele Dickens med til Harvard.
Næ, du får jo langt vigtigere ting at læse.
Intet bliver forandret, Jo.
- Bare jeg kunne tage med. - Det ville jeg også ønske.
Du kommer hjem og ved en masse, og det vil jeg hade dig for.
Tilfældigvis ved jeg allerede noget, du ikke ved.
Om Meg og en vis huslærer, -
- der snart er ansat i firmaet Laurence og Laurence.
Har Meg forlagt en vis personlig ejendel såsom...
...en handske?
- John Brooke stjal din handske. - Hvilken? Da ikke den hvide?
Han har gemt den i sin lomme i evigheder.
- Bør han ikke give hende den? - Min mening er uden betydning.
Der er kommet et telegram fra Washington Hospital.
Jeres far er blevet såret.
- I skulle kunne klare jer en måned. - Vær ikke urolig for os.
- Se til familien Hummel, ikke? - Det skal jeg nok.
Hvor er Jo?
Hun slås med tante March om penge til mors billet.
- John... Mr. Brooke... - Jeg vil ledsage jeres mor.
Kokken har lavet middagsmad, og farfar sender en flaske.
Mr. Brooke er her.
Jeg er færdig her, så mr. Laurence har givet mig ærinder i Washington.
- Vi kan ikke lade Dem rejse alene. - Hvor er det venligt af Dem.
- Skal vi nå toget klokken 18? - Ja, jeg sendte Jo, men...
Endelig... 25 dollars? Kan tante March undvære dem?
Jeg nænnede ikke at spørge...
- Så jeg har solgt mit hår. - Hvor kunne du? Det var din pryd.
- Unionen lider næppe skade. - Det klæder dig.
Sig til far, at vi elsker ham.
Sig, at vi beder for ham.
Jeg kommer til at savne mine pigebørn.
Tænker du på far?
På mit hår...
Vent på mig!
- Pokkers! Altså, den ovn. - Vi spiser dem alligevel.
Der er hverken mel eller kaffe, og vi får ikke mere på kredit.
- Hvad er der til familien Hummel? - Blæse være med dem.
- Drengene er syge. - Mor må ikke vide det her.
Jeg hader penge!
Jeres kartofler!
Jeg forstår Dem ikke. Jeg har en...
Laurie er hjemme.
Vi kunne få mad i en uge for det, han bruger på billard.
Meg! Jeg har solgt "Den fortabte hertug af Gloucester". Fem dollars!
- Jeg er forfatter... Beth? - Den lille Hummel er syg.
Jeg har det så underligt.
Hun er varm, men siger, hun fryser. Hun er tørstig, men vil ikke drikke.
- Arsenik? Eller belladonna? - Jeg har været hos Hummels.
To børn er døde af skarlagensfeber. Du og miss Jo havde det som børn.
Men miss Amy må vi sende væk.
Hun dør ikke. Vel, Laurie?
Gud lader hende ikke dø.
Jeg vil ikke rejse væk.
Jeg kommer på besøg hver dag. På æresord. Du bliver ikke alene.
Jeg er bange for tante March.
Hvis hun ikke er sød, kommer jeg og henter dig.
- Hvor skal vi så hen? - Til Paris?
Hvis jeg får skarlagensfeber og dør, så giv Meg min æske med duerne.
- Og Jo skal have min turkisring. - Det skal jeg nok ordne.
Jeg vil ikke dø. Jeg har endda aldrig fået et kys.
Hele livet har jeg ventet på et kys. Hvad nu, hvis jeg går glip af det?
Ved du hvad?
Jeg lover, at jeg vil kysse dig, før du dør.
Mor bør ikke forlade far.
- Beth har brug for hende. - Hvad så, hvis far får det værre?
Hvordan i himmelens navn skulle vi betale togbilletten?
"Han må ikke vanhellige mine..."
Hellige ting.
"Thi jeg er Herren, som helliger dem."
"Og Moses talte således til Aaron og til hans sønner og israelitterne."
Fortsæt.
"Herren talede så til Moses..."
Jo, mr. Laurence er her.
Må jeg med Deres tilladelse bede dr. Bangs om at undersøge pigen?
Der er intet at stille op. Hvis jeg årelader hende, dør hun.
Send hellere bud efter Deres mor.
Det har jeg allerede gjort. Mrs. March kommer i aften.
Jo!
Fårekylling... Mor er hos dig.
Hun er iskold.
Jo, hent et fad med eddike og vand og nogle klude. Meg, min taske.
Feberen skal væk fra hendes hoved.
Beth...
Sådan kom Beth tilbage, omend med et hjerte svækket for altid.
Dengang vidste vi ikke, at en skygge havde lagt sig.
Vi forberedte endnu en jul uden far.
- Prøv i hvert hjørne. - Nej! En gren er nok.
- Det må De undskylde. - Det sker hele tiden.
- Nu kommer hun. - Hvad med grenene?
Hvor er huset smukt.
Mine venner fra college. Freddy Vaughn og Averill Watson.
De bider ikke.
- Du skal ikke sidde der... - Her!
- Sid her, mit barn. Glædelig jul. - Glædelig jul!
Jeg burde have givet dig det for længe siden.
Det tilhørte min lille pige, der forlod os, da hun var meget ung.
Men nu skal det spille musik igen.
Tak, mr. Laurence.
Glædelig jul.
- Spil noget, Beth. - Skal jeg?
Det lød godt!
Det bliver nok en lang forlovelse.
John må jo købe et hus først. Og han skal være soldat.
John? Gifter jer? Tørre gamle mr. Brooke?
Hvordan har han sneget sig ind i familien?
- John har besøgt far hver dag. - Han er kedelig. Find en sjov en.
Mr. Brooke er god og rar og seriøs. Og fattigdom skræmmer ikke mig.
Du kan da ikke lade hende gifte sig med ham.
Hellere gifte sig af kærlighed end miste sin selvrespekt.
- Så gør det intet, han er fattig? - Nej. Men gid dog han havde et hus.
Hvorfor skal vi giftes? Hvorfor kan alt ikke være som før?
Han frier blot. Intet skal afgøres nu.
Lad os nu ikke ødelægge dagen.
- Far...? Far! - Sikke en vidunderlig julegave!
Beth... Gud være lovet, du har det godt.
Lad ham dog få vejret.
Min vilde tøs.
Det kan jo være, det bliver moderne.
- Pas nu på. - Nu skal I ikke pylre for meget.
- Hannah... Dejligt at se dig. - Det er rart at have Dem hjemme.
Lad mig se på mine pigebørn.
Koleraen tog flere end rebellerne.
Man underviser ikke i landbrug. Men det burde man gøre.
- Hvad lavede du og John? - Det skal du ikke tage dig af.
- Er det ikke vidunderligt? - Jo, det er vidunderligt.
FIRE ÅR SENERE
Forandringer kommer så sikkert som årstiderne og dobbelt så hurtigt.
Vi forliger os med det, som vi kan. Eller som Amy sagde som lille:
"En dag bliver vi voksne, og så er det godt at vide, hvad vi vil. "
- Så De mener, Amy har evner? - Miss March maler glimrende.
Men hendes landskaber mangler følelse.
Yderligere studier ville gavne Amy, men det lader sig ikke gøre her.
- Hvad ville De foreslå? - Cape Cod? Europa er dog bedst.
Teddy!
Pigen sagde, du først kom i aften. Hil den store kandidat!
- Er din farfar meget stolt? - Og syg efter at få mig på kontor.
Hvorfor må Amy male og du grifle, mens jeg skal ignorere min musik?
Ja, hvorfor?
Gør jeg det ikke, må jeg trodse farfar.
Ja, men ikke hele samfundet.
Jeg kan ikke byde ham trods.
Når jeg forestiller mig selv i den tilværelse, -
- kan jeg kunne komme på én ting, der kan gøre mig lykkelig.
Nej. Teddy... Lad være.
Vi må tale fornuftigt sammen.
Jeg har elsket dig, -
- fra første gang jeg så dig. Hvad er fornuftigere end at blive gift?
Vi ville slå hinanden ihjel. Vi kan ikke beherske os.
- Jo. Hvis jeg ikke provokeres. - Vi er stædige og vil skændes.
Du kan ikke engang fri uden at skændes.
Jo... kæreste Jo, -
- jeg sværger, at jeg vil være som en helgen.
Du får lov at vinde hvert et skænderi.
Jeg vil tage mig af dig og din familie.
Jeg vil give dig alt. Du skal ikke skrive, medmindre du vil.
Farfar vil have, at jeg kommer i lære i England.
Kan du ikke se os vandre rundt i London?
Jeg er ikke fin nok til London. Du skal have en, der er elegant.
Jeg vil have dig.
Bed mig ikke om det, Teddy.
Jeg er frygtelig ked af det.
Jeg holder af dig. Du er min kæreste ven.
- Men jeg kan ikke blive din hustru. - Du siger, du ikke vil.
- Men det kommer du til. - Nej!
En dag...
...møder du en mand, en god mand, som du vil elske umådelig højt.
Du vil leve og dø for hans skyld. Jo, du vil!
Jeg kender dig.
Og jeg vil hellere dø end at skulle overvære det.
Er du syg, Jo?
Hun har afvist Laurie.
Det kan hun bestemt lave om på. Det er en misforståelse.
Hør ham...
- Jeg må væk. - Selvfølgelig.
- Tante March skal til Frankrig. - Frankrig? Det er jo perfekt!
- Hun har bedt mig tage med. - Til Europa?
Mit Europa?
- Hvornår? - Det er lige blevet besluttet.
Jeg skal være hendes ledsager.
Hun vil have, jeg studerer maleri, og håber, jeg finder et godt parti.
Måske har hun ikke noget imod, at du bor på Plumfield, -
- mens vi er væk.
Selvfølgelig foretrækker hun Amy. Jeg er grim og fortaler mig altid.
Jeg fjanter rundt og afviser glimrende ægteskabstilbud.
Jeg elsker vores hjem, men jeg er så rastløs og kan ikke holde det ud.
Undskyld. Undskyld, mor. Der er noget helt galt med mig.
Jeg vil godt ændre mig, men jeg kan ikke.
Jeg kommer aldrig til at passe ind noget sted.
Du har så bemærkelsesværdige evner.
Hvordan kan du forvente at skulle leve et almindeligt liv?
Du er rede til at drage ud og få brugt dine talenter.
Selv om jeg ikke ved, hvad jeg skal gøre uden min Jo.
Tag af sted... grib din frihed.
Og se, hvad vidunderligt der kan komme ud af det.
Laurie søgte tilflugt i London.
Mor hjalp mig med at få en plads i New York, -
- og jeg overskred kløften mellem min barndom og det, der la forude.
- Mrs. Kirk? - Josephine!
- Goddag. - Kitty! Minnie! Det er miss March.
Hendes far, oberst March, kendte jeres far.
Se, hvor De går, mr. Costigan. Kom indenfor, kære.
Kære Beth, mors veninde mrs. Kirk har gjort det så hjemligt for mig.
Mine små elever, Kitty og Minnie, er nogle søde piger.
Tænk at leve i et pensionat uden far og med en mor, der er værtinde.
Jeg forlod kækt Concord, men New York synes rå og fremmed, -
- og jeg er selv fremmed her.
Mrs. Kirk tror, jeg blot skal gøre nogle spændende erfaringer, -
- for jeg giver efter for ægteskabet.
Selv om her ikke er mangel på alskens spændende oplevelser, -
- haber jeg, at mine erfaringer bliver af rent litterær karakter, -
- og at alt romantisk og spændende udelukkende sker på papiret.
Abonnenterne interesserer sig ikke for følelser og eventyr.
- Det er ikke eventyr. - Prøv et af damebladene.
Første gang jeg så Dem, tænkte jeg:
- "Hun er forfatter." - Hvad fik Dem til at tro det?
Jeg kender mange forfattere.
I Berlin var jeg professor på universitetet.
Her er jeg desværre blot en ydmyg lærer.
Bliv endelig siddende.
De er langt hjemmefra, miss March. Savner De familien?
Meget. Især mine søstre.
- Og Laurie. - Er hun Deres søster?
Nej. Han er en af mine venner.
- Kan De lide kaffen? - Den er bare så stærk.
De har et imponerende bibliotek.
- Har De dem med fra Tyskland? - Et par stykker.
- Må jeg? - Naturligvis.
De fleste nænnede jeg ikke at efterlade.
Jeg solgte alt for at få til billetten hertil, men...
...men mine bøger? Aldrig.
Shakespeare...
Nogle bøger er så velkendte, at det er som at være hjemme igen.
Rejser De tilbage til Berlin igen, professor Bhaer?
Friedrich. Sig Friedrich.
Nej, for desværre findes Goethes og Schillers fædreland ikke mere.
Jeg elsker Goethe. Far læste højt af de tyske digtere, da jeg var lille.
Mine forældre havde en usædvanlig omgangskreds i Concord.
- Kender De ordet transcendentalist? - Det er jo tysk romantisk filosofi.
Vi kaster de snærende bånd og lærer os selv at kende gennem indsigt.
- Det er gået helt af mode nu. - Ikke hos familien March.
Med al denne transcendens lægges der bare så stor vægt på fejlfrihed.
- Volder det Dem problemer? - Jeg er håbløst fuld af fejl.
Kunne vi blot transcendere os selv uden tanke på det fuldendte.
Som Walt Whitman, der på gaderne råber digte mod vognenes larmen.
"Behold de tyste lysninger, natur, og flodernes... skovens stille ro."
"Blot jeg må få Manhattans gader."
Jeg tror, at vi alle er håbløst fulde af fejl.
Han er så fattig, som en omvandrende filosof kan være.
Men som ugerne går, ser jeg hans store generøsitet over for os alle.
Jeg er taknemmelig over at have en ven.
- Det er grundlaget for vores land. - Det var svig mod vores idealer.
En forfatning, der nægter kvinder og sorte basale rettigheder?
Loven er netop blevet ændret. De må faktisk stemme.
- Sorte mænd må stemme. - En dame behøver ikke stemmeret.
- Jeg drikker kun vin som medicin. - Lad, som om De er forkølet.
Hvis kvinder er en moralsk faktor, skal de så ikke regere og prædike?
Hvad er der, miss March?
Det er en slet logik, at kvinder må stemme, fordi de er gode.
Mænd stemmer, fordi de er mænd. Og kvinder skal ikke stemme, -
- fordi de er engle, og mænd er dyr, men fordi vi er mennesker.
- De burde have været advokat. - Jeg burde have været så meget.
- Friedrich! Undskyld. - Kom dog indenfor.
Jeg har gode nyheder. En avis har trykt to historier og ønsker flere.
Det er jo vidunderligt. The Daily Volcano?
"Synderens lig" af Joseph March.
Sindssyge og vampyrer? Interesserer den slags dig?
Folk synes om uhyggelige historier. Det er det, aviserne vil have.
Ja... sådan forholder det sig vel.
Så kan Beth få en ny frakke. Den bliver hun nok glad for.
Jeg ønskede ikke at belære dig. Prøv at forstå.
Du skal være tilfreds med dig selv.
Min mening er uden betydning.
- Kan du tilgive mig? - Selvfølgelig.
Må jeg give dig en oplevelse? Synes du om opera?
Bestemt! Det tror jeg da. Vi hører ikke så meget opera i Concord.
- Men jeg har ingen operakjole. - Du er fin.
Der hvor vi skal sidde, skal vi ikke være så formelle.
Leila er en gudinde, der har svoret aldrig at ville elske.
Bryder hun sit løfte, er alle fortabt.
- Se. Der kommer problemerne. - Hvad sker der?
Det uafvendelige.
Leilas sjæl åbner sig.
Hun drages mod en idé.
Han siger: "Kærlighedens magt er skæbnesvanger."
"Dit hjerte... forstod mit."
"I nattens duftende dyb -
- lyttede min sjæl betaget -
- til din elskede stemme."
"Dit hjerte forstod mit."
Laurie! Hvor er du styg! Vi hørte, du var i Grækenland.
- Du er vel optaget af forretninger? - Ikke i øjeblikket.
Farfar mente, jeg skulle koncentrere mig om musikken.
- Du kender jo Fred Vaughn. - Goddag, Laurence.
Du dyrker nok kunsten. Tante March, De ser strålende ud.
Det kan man ikke sige om Dem.
Varer det længe? Jeg må lægge mig.
Kom endelig og besøg os.
- Er de forlovet? - Ikke endnu.
Hvor længe er stryknin om at blive opløst i cognac? Otte minutter?
Og har man en daggert ved lænden, eller er det en sabel?
I den slags romaner bliver daggerten vist skjult i en støvle -
- af en mand med mørkt overskæg.
Hvor er de smukke, Laurie.
De er ikke, som de skulle være, men du forskønner dem.
Lad være. Jeg kunne bedre lide dig, da du var ligefrem og naturlig.
Det fik jeg ikke meget ud af.
Du har forandret dig.
Jeg føler foragt. Du øder familiens penge væk og kurtiserer kvinder.
- Du tager ikke din musik alvorligt. - Min musik er som dine malerier.
Middelmådige kopier af en andens genialitet.
Hvorfor gør du dig så ikke nyttig hos din farfar i London?
Det burde jeg. Hvorfor forbedrer du mig ikke?
- Jeg har noget mere praktisk før. - Du elsker ikke Fred Vaughn.
- Han er pålidelig, høflig... - Og tjener 40.000 om året.
Jeg har altid vidst, jeg ikke ville giftes med et fattiglem.
- Jeg forventer, at han snart frier. - Du kommer til at beklage det.
Jeg kommer til at beklage det.
Jeg kommer i tanker om et løfte.
Lovede jeg ikke at kysse dig, før du døde?
Har du hørt fra Jo?
Hun er blevet nære venner med en tysk professor.
Han forklarer hende sikkert, hvordan verden hænger sammen.
Jeg vil ikke kurtiseres af en, der stadig er forelsket i min søster.
- Jeg er ikke forelsket i Jo. - Hvorfor er du så jaloux?
Jeg misunder Jo hendes lykke. Jeg misunder ham hans lykke.
Jeg misunder John Brooke, fordi han blev gift med Meg.
Jeg hader Fred Vaughn. Havde Beth en elsker, ville jeg også afsky ham.
Ligesom du altid har vidst, at du ikke vil giftes med et fattiglem, -
- har jeg altid vidst, at jeg burde være en del af familien March.
Jeg vil ikke elskes for min families skyld.
Ligesom Fred Vaughn ikke vil elskes for sine 40.000 om året.
Min kæreste Amy, det er dig, jeg vil have, ikke din familie.
Jeg er rejst til London for at gøre mig værdig til dig.
Gør ikke noget, vi begge to vil begræde.
Monsieur Vaughn er her. Må jeg vise ham ind?
- Friedrich! Har du læst den? - Ja.
Den er velskrevet, Jo. Din første roman. Hvilken bedrift.
Jeg viser din forlagsven den i dag. Han syntes om "Synderens lig".
Hvad er der?
Mr. Fields er venlig. Han vil sige dig sin ærlige mening.
Jaså... Hvad er din ærlige mening?
- Jeg er professor i filosofi, Jo. - Jeg vil gerne vide, hvad du synes.
Du bør skrive om dit liv. Fra din sjæls dybder.
Her findes intet af den kvinde, det er mig begunstiget at kende.
Det er sådan, jeg skriver.
Undskyld, hvis den ikke lever op til dine høje krav.
Der er mere i dig end det her. Hvis du har modet til at skrive det.
Meg!
Jo?
- Hvorfor har du ikke fortalt det? - Man taler jo ikke om den slags.
Hvor er det dejligt.
- Hvordan har Beth det? - Hun har forandret sig meget.
Mor...
Vi måtte ikke sende bud efter dig. Lægen har været her, -
- men det overgår vores formåen.
Jeg tror, hun har ventet på, at du skulle komme, før...
Spis nu al den gode suppe.
- Jeg er glad for, du er hjemme. - Det er jeg også.
"Mr. Pickwick blev rød i hovedet."
"Det er jo vigtigt. Så er der vel intet mistænkeligt."
Jeg føler mig stærkere, når du er nær.
Vi skal nok få dig mere rask.
Hvis Gud vil have mig hos sig, kan ingen standse ham.
Det gør ikke noget.
Jeg har aldrig som I andre lagt planer for alt det, jeg ville.
Jeg har aldrig ment, jeg var noget. Jeg er ingen stor forfatter som du.
- Jeg er ikke nogen stor forfatter. - Men det bliver du.
Jeg har sådan savnet dig, Jo.
Hvorfor vil alle rejse væk?
Jeg nyder at være hjemme.
Men jeg bryder mig ikke om at blive ladt tilbage.
Nu er det mig, der rejser.
Jeg er ikke bange.
Jeg kan være tapper som du.
Men jeg ved, at jeg får hjemve. Selv i himmelen.
Jeg vil ikke have, du forsvinder.
"Tante March ligger i sengen og kan ikke overleve en sørejse."
"Amy må vente og rejse hjem senere."
Det er kun godt det samme.
Kommer vi aldrig til at være sammen igen alle sammen?
Sikke en dejlig morgen.
Mange tak, sir.
Kæreste Laurie, du har næppe hørt de triste nyheder om Beth.
"Meg nedkommer snart, og stakkels Amy må blive hos tante March."
Det er for tung en sorg til, at vi kan bære den alene.
Kom hjem til os, kære Teddy. Din hengivne Jo.
Laurie...
Jeg vidste, du kom.
Beths glæde var betagende, da hun bøjede sig over klaveret -
- og blidt berørte de smukke sorte og hvide tangenter.
Snart rygtedes det, at Amy March havde 24 lækre limefrugter.
Jeg fortalte, at de klædte mig på, men ikke at de majede mig ud.
Mens hun talte, tog Jo kysen af.
Alle råbte op. For hendes hårpragt var væk.
Det var din pryd!
Intet bliver anderledes, Jo.
Se så!
Du har fået en datter.
Og en søn.
Jeg fatter ikke, at du orkede det fire gange.
Men aldrig to på én gang, elskede.
Daisy... Hun er så dejlig.
Og han med. Så flot. Han kommer til at ligne sin far.
Ja, han ligner John.
- Har du hørt fra professoren? - Nej.
Vi skiltes ikke på en god måde.
John og jeg er ikke altid enige, men det råder vi bod på.
Hvem kan det være?
- Teddy! Det er jo magi! - Du er helt...
Syltet ind i mel. Kom ind!
Ikke endnu. Må jeg fortælle dig noget alene?
Jeg er glad for, du er den første, der hører det. Må jeg præsentere...
...min hustru.
Brysselerkniplinger...
Jeg skulle male Europas katedraler, men kunne ikke glemme vores hjem.
Se, hvordan Amy har indfanget Orchard House. Hvor er det smukt.
Ikke så smukt, som jeg kunne ønske, men jeg lærer stadig.
Sådan en lille engel.
Jo, sig mig sandheden.
Blodets bånd er stærkere end ægteskabets.
- Er det dig imod? - Nej...
Jeg blev overrasket.
Jeg vidste jo fra pålidelig kilde, at Teddy aldrig ville have en anden.
Det er rart at høre dig sige Teddy.
Endelig er vi den familie, vi altid skulle have været.
Lov mig altid at bo tæt ved. Jeg kan ikke bære at miste endnu en søster.
Her er så dystert og koldt.
Det vil kræve en fast indtægt bare at varme op. Hvad har hun tænkt på?
Hun har nok haft ondt af mig. "Sådan en affældig gammel jomfru!"
Stakkels tante, der har boet alene i det her ubrugelige gamle hus.
Velstanden blev et ag for hende. Kunne det ikke blive en fin skole?
Tænk, hvilken udfordring det ville være.
Davs, Tuppy.
Min bog...
Nogen udgiver min bog! Hannah!
Nogen udgiver min bog! Hvordan er den kommet?
Det var en udenlandsk herre med et sært navn.
- Fox eller Bear... - Bad du ham vente?
Jeg troede, det var en af Amys europæiske venner.
Jeg sagde, at miss March og mr. Laurie boede ved siden af.
Men han skulle nå et tog.
Friedrich!
Åh, Friedrich, tak for bogen.
Da jeg ikke hørte fra dig, troede jeg, du fandt den afskyelig.
Det var som at åbne et vindue til dit hjerte.
James Fields tog den og ville ikke give mig den igen.
Så sagde jeg: "En sådan nyhed må jeg selv fortælle hende."
- Et fjollet indfald. - Nej. Det var ikke spor fjollet.
Det er så dejligt at se dig igen. Kom og hils på min familie.
Tak, men jeg skal nå et tog.
Jeg rejser vestpå.
Skibet afsejler fra Boston i morgen.
Skolerne vestpå er jo nye.
Der er brug for lærere, og...
...de går ikke så meget op i accenten.
Jeg har heller ikke noget imod den.
Min tante efterlod mig Plumfield.
Det er et hus. Ret stort, faktisk.
Det kan kun bruges som skole, og jeg vil lave en god skole, -
- der er åben for alle lærevillige.
Så jeg får brug for nogen, der kan lære fra sig.
- Kan jeg slet ikke overtale dig? - Jeg må indrømme...
Jeg håbede på at finde en grund til at blive, men...
Tillykke med dit bryllup.
Nej, nej! Det er Amy.
Min søster, Amy. Og Laurie!
Jeg er ikke gift.
- Du må ikke rejse så langt væk. - Jo...
Så lille et navn til sådan et menneske.
Vil du have mig?
Af hele mit hjerte.
Men jeg har intet at give dig. Mine hænder er tomme.
Det er de ikke nu.