Kære læser.
Dette er en lille, uanstændig beretning, taget ud af historien.
Lidt forskønnet, ganske vist, men stimulerende for sanserne.
Beretningen om Mlle Renard, en henrivende, ung aristokrat -
- med seksuelle tilbøjeligheder lige fra det indtagende til det dyriske.
Hvem drømmer ikke om at give efter for hvert et jag af lyst -
- og mætte ethvert depraveret begær?
Takket være sin adelige herkomst var dette Mlle Renard forundt.
At volde smerte og nydelse med samme iver.
Indtil en skønne dag...
Hun faldt i hænderne på en mand, der var lige så pervers som hun selv.
En mand, hvis evne til at volde smerte overgik hendes egen.
Hvor let, kære læser...
. . . forvandles man ikke fra rovdyr...
. . . til bytte?
Og hvor pludseligt kan nydelsen ikke tages fra nogle...
... og gives til andre?
Deres lagener, tak.
CHARENTON SINDSSYGEANSTALT FLERE ÅR SENERE
Hold op med det dér. Ud med jer, alle sammen.
Deres lagener, tak.
Det er mig.
Forsigtigt. Blækket er ikke tørt endnu.
Rub dig nu lidt.
Er det dig, Maddy?
Ja, mor. Her er de snavsede.
Jeg hænger lige de blegede ud til tørre.
Har du ikke tænkt dig at hjælpe til?
Bouchon!
Opfør dig ordentligt.
Her er det. Det sidste kapitel.
Monsieur Masse vil have mere. Hans tre presser kan ikke følge med.
- Det skal jeg hilse og sige. - Du får din andel, når den er solgt.
Jeg venter.
En dag vil du måske sige mig dit navn.
Så er der fri bane.
Marquis de Sades ''Justine'' i den seneste udgave.
Direkte fra trykkeriet. ''Justine'' af Marquis de Sade.
''Vor beretning omhandler en nymfe ved navn Justine. ''
''Den skønneste mø, der nogensinde er gået i kloster. ''
''Med en krop så fast og moden, at det syntes en skam at give den til Gud. ''
''En morgen lagde biskoppen hånden på hendes lår. ''
''Hellige fader! '' udbrød hun.
''Jeg er kommet for at bekende mine synder, ikke for at begå dem på ny. ''
''Uanfægtet lagde den gamle præst hende over sit knæ, -
- løftede hendes skørter højt op over hendes hofter -
- og blottede hendes bags skære kød. ''
''Der, mellem hendes kløvede røvs kloder -
- lå der en rødmende rosenknop -
- og tiggede om at blive... plukket. ''
''Før Justine kunne vride sig løs, -
- tog denne ugudelige mand en oblat, -
- Vorherre Jesu Kristi legeme, -
- og lagde den på pigens skælvende åbning. ''
Kan jeg dog ikke blive fri, Deres Majestæt?
''Biskoppen frigjorde sin manddom under kjolen, mumlede en bøn på latin -
- og stødte den så med en mægtig kraft ind i hendes indvolde. ''
Romanens utugtige emne og svulstige stil afslører, -
- at det er Marquis de Sades værk. Han forfatter fra et dårehus.
Det rækker. Beslaglæg alle eksemplarer.
Vi brænder dem uden for paladset i offentlighedens påsyn.
Hvad angår forfatteren, så skyd ham.
En påmindelse...
Vi husker jo, hvordan det gik Robespierre, Danton og Marat.
Henretter De marquisen, risikerer De at gå over i historien som despot.
- Jeg er historien. - Naturligvis, Deres Majestæt.
Ikke desto mindre... Helbred Marquis de Sade.
Gør, hvad en række læger og præster ikke har formået.
Ingen kan klandre Napoleon for at få en mand til at besinde sig.
Tillad mig at foreslå en vurdering af hospitalet i Charenton -
- og deres berygtede patient. Jeg har en velegnet kandidat.
Dr. Royer-Collard, en fremtrædende psykiater.
Et pålideligt, moralsk menneske med en lydefri karakter og jernvilje.
Kolleger har kaldt mig gammeldags og barbarisk.
Her på Hôtel Dieu foretrækker vi en hårdhændet behandling.
Jeg stræber ikke efter berømmelse, men har et højere mål.
At tage Guds små fadæser og dem, han har forsaget -
- og forme dem med samme kraft og styrke, -
- som man benytter ved afretning af vilde hunde og heste.
Noget smukt syn er det ikke, men det er barmhjertighed.
Et par måneder på denne måde, så er han rask.
Kejseren ønsker at gøre brug af Deres ekspertise på Charenton-hospitalet.
Charenton? Forstanderen er vist meget afholdt.
Han er ung og idealistisk. De må træde varsomt.
Ved De, hvad jeg kalder idealisme? ''Ungdommens sidste luksus'' .
Vi kan ikke bare skrive ordene. Vi skal vide, hvad de betyder.
Augustinus siger, at engle og dæmoner vandrer rundt blandt os, -
- og at de på samme tid kan tage bo i et og samme menneske.
Hvordan ved vi så, hvem der er gode, og hvem der er onde?
Det ved vi ikke.
Vi kan blot vogte os imod vort eget fordærv.
Øver du dig på at læse på egen hånd i aften?
''Professoren løftede Colombes skørt højt op over hendes midje. ''
''Lad mig være din læremester,'' sagde han, ''i elskovens kunst'' .
''Og herved flåede han hendes mamelukker ned over hendes knæ. ''
''Og der mellem hendes ben, -
- skær som en tulipan og fedtet som en ål... ''
Vi burde ikke læse hans modbydelige historier.
Ingen tvinger dig til at lytte.
''Han stirrede på hendes venusbjerg...
... hendes hørgule, behårede kusse, Guds blinkende øje. ''
Du har været inde i hans gemakker, ikke?
- Et par gange. - Han sliber tænder på en slibesten.
- Han er forfatter. Ikke galning. - Hvorfor er han her så?
Mord.
Det passer ikke.
En mand myrdede sin kone efter at have læst hans bøger.
- Og to kvinder aborterede. - Det kalder jeg da mord.
I fortjener slet ikke at høre hans historier.
Hun er brændt varm på ham. Det tror jeg.
Det er ikke marquisen, hun er lun på. Vel, Madeleine?
Hvor vover de at sende en ud for at kigge Dem over skulderen?
Jeg arbejder for Dem. Jeg lyder ikke en fremmed.
Der er ingen grund til uro, Valcour. Det er rent administrativt.
Lad nu være med at æde malingen, Pascal.
Flot, Dauphin. Hellere male brande end stifte dem, ikke sandt?
- Jo. - Glimrende.
Rene lagener.
- Jeg længes efter et rigtigt besøg. - Lad nu være.
Du har jo en nøgle. Stik den i mit lille hul.
Marquis?
Hvor er De blevet af?
Marquis?
Nå. . . Åh, skræmte jeg dig?
Skræmte mig? De spøger. Jeg er dobbelt så hurtig som Dem.
- Vil De høre om Deres fjollede bog? - Hvad er der med den?
Den solgte som bare fanden.
Men så begyndte de at brænde den.
Det er faren ved at skrive så brandfarlig prosa.
Kunne man for disse mønter blot erhverve sig dine øvrige formåender.
- Jeg vil bede Dem om noget andet. - Du har allerede stjålet mit hjerte.
Og en anden vigtig legemsdel syd for ækvator.
Deres forlægger vil have et manuskript mere.
Jeg har den helt rigtige historie.
lnspireret af disse omgivelser.
Den ulykkelige beretning om en ung vaskejomfru.
Elsket i afdelingen for sindssyge forbrydere.
- Er den uhyggelig voldsom? - Så afgjort.
- Frygtelig erotisk? - Djævelsk.
Men den har sin pris.
Et kys for hver side.
Kan det være fingerkys?
Prisen, min skælm, er lige så ubøjelig... som mig.
Fy. De taler, som De skriver.
Hvad er vi så i dag, Cleante? Lom eller nattergal?
- Der er kun en fugleart i et dårehus. - Du skal ikke sige det...
Dompap.
Undskyld. Jeg har hørt den før.
Det er en lang historie.
Højdepunktet har en højere pris. Du skal sidde på mit skød.
De forlanger meget af Deres læsere.
Historiens spændende slutning koster endnu mere.
- Hvad? - Din mødom.
Derefter skal du sy den sammen -
- og komme tilbage, så jeg kan deflorere dig på ny.
Visse ting hører hjemme på papiret, andre i virkeligheden.
Kun en dåre kender ikke forskel.
Mlle LeClerc...
De kom i rette øjeblik.
Den gamle buk forglemte sig og troede, jeg var en af hans karakterer.
- Madeleine... - Ja, pastor?
Næste gang du føler trang til at besøge marquisen...
... håber jeg, du kommer og skrifter i stedet.
Et skvæt vin, pastor?
- Det er ikke engang frokost. - Konversation har det som andre dele.
Den glider nemmere, når den bliver smurt.
Det er en sjælden årgang fra en obskur landsby i Bordeaux.
I stedet for at trampe i druerne lægger de dem på en bruds mave -
- og samler saften, når gommen styrer sit fartøj i havn.
En kraftig smag med et strejf af liderlighed.
Skål.
Den er fra vor egen kælder. Jeg genkender smagen.
Havde jeg sagt, det var Kristi blod, havde De troet mig, ikke?
Vi behandler Dem da godt her, ikke?
Deres egen fjerdyne, fremfor en halmmadras.
Deres antikke skrivebord fra LaCoste. Nok fjer til en struds...
Ja, ja, ja. Det er sandt. Jeg er bundforkælet.
Til gengæld beder vi kun om, at De overholder reglerne.
- De må ikke modtage besøg. - De er her jo nu.
Jeg er ikke et smukt, ungt emne, der kan fordærves.
Vær ikke så sikker på det.
Fat Deres pen.
Og fæld Deres syndige tanker ned på papir.
Så vil de måske få mindre magt over Deres liv.
Jeg skal fylde side efter side, min kerub.
Det lover jeg.
Vi er fremme, doktor. Pas på trinnet.
Goddag, sir. De er ventet.
Flot. Meget flot.
Dr. Royer-Collard, velkommen til Charenton.
Det kan forekomme penibelt, men det behøver det ikke være.
Jeg skal blot bese Deres arbejde.
- Javist. - Det er en formalitet.
En videnskabsmand og en Guds tjener. Charenton kan have gavn af os begge.
Jeg har brug for et kontor til mine sager.
Tør jeg spørge, hvorfor kejseren har fattet interesse for mine...
... for vores arbejde?
Han har kastet sit blik på en af Deres patienter.
Han praktiserer de forbrydelser, han forkynder i sine værker.
Så afgjort ikke her. Han begik nogle fejltrin som ung.
Fejltrin? Jeg har læst hans sygdomshistorie.
Som 16-årig voldtog han en tjenestepige med et krucifiks.
Efter et halvt år i fangehullet skamferede han en glædespige.
Han skar hende med en barberkniv og ætsede sårene med varm voks.
Døm ham nu ikke på fordums forteelser.
Jeg holder det ikke ud. Hvorfor sker det for mig?
Igen, mine herrer.
Jeg er en simpel skoma'r har været det hele mit liv.
Og vær så go', tag denne sko hvis du vil vær' min viv.
Et gyseligt skuespil. En skamplet på litteraturen.
Jeg ville ikke tørre røv i det, men I behøver ikke gøre det værre.
Sig replikkerne med overbevisning, lille skomager. Som en skuespiller.
- Jeg er mavesur. - Bare forfør hende, din nar.
Han har gjort stor lykke med teatret.
Der er sjældent tomme pladser, og så har det stor terapeutisk værdi.
At lege maskerade med kretinere er et symptom snarere end en kur.
Homo perversio, en art, der trives i fangenskab.
- Dr. Royer-Collard er her... - Som vejleder.
Velkommen til vort ydmyge galehus. De vil formentlig føle Dem hjemme.
Hvorfor sidder han ikke i et rigtigt fængsel?
- Hans kones indflydelse. - Hans kones?
Hellere en gal ægtemand end en forbryder.
Har han aldrig forsøgt at flygte?
En så berygtet mand ville blive fanget samme dag.
Desuden har han alt her.
Et bibliotek med alle de store værker, musikundervisning og akvarelmaling.
Hvilken effekt har disse ting haft på hans psyke?
Han er holdt op med at råbe og spytte.
Og med at håne vagterne og genere sine medpatienter.
- Hvad med hans skriveri? - Ja, det...
Det er afgørende for hans tilstand. Driver giften ud af hans sind.
- Går De ind for deres udgivelse? - Til befolkningen.
På ingen måde. Det bør ikke trykkes.
Hele Frankrig er forfærdet over den, og så har De aldrig hørt om den.
Gør marquisen tavs, ellers lader kejseren Charenton lukke.
Luk... Han er jo blot en ud af 200 patienter.
Afprøv min beroligende stol på ham. De kan også årelade ham med igler.
Eller klynge ham op og piske ham.
Så lærer han at frygte straffen -
- og ikke at tilstræbe dyden som belønning i sig selv?
Lad mig tale med marquisen. Charenton er mit livsværk.
Jeg er ikke hjerteløs. Men den bog er en hån mod anstændige mennesker.
- Garanterer De, at det er den sidste? - Jeg giver Dem mit ord.
- Hvad er der sket? - Det er marquisen.
Han har bragt os i unåde hos selveste Napoleon.
- Hvad har han gjort? - Smuglet manuskripter ud.
Har han det?
Jeg er for godtroende, Madeleine.
Det her er en fuldkommen og total... skuffelse.
Det er det, ja. Tarveligt papir og for små typer.
Har De bestukket en vagt?
De opmuntrede mig til at skrive mig ud af galskaben.
Men da ikke til at udgive det uden min tilladelse.
Læste De det hele, eller gik De direkte til æselørene?
- Tilstrækkeligt til at se retningen. - Og?
Det er ikke engang en roman, men et opslagsværk i perversiteter.
Den er end ikke kunstnerisk. Stive personer og åndsforladt dialog.
Og De gentager i et væk ord som...
- ''Brystvorte'' og ''pikstav'' . - Ja, det tog på kræfterne.
Og så ringe en åndsbredde. Kun det laveste hos mennesker.
Jeg skriver om de evige sandheder, som binder menneskeheden sammen.
Vi æder, skider, knepper, slår ihjel og dør.
Vi forelsker os også. Bygger byer og komponerer symfonier.
- Hvorfor ikke skrive om det? - Det er ingen moralsk afhandling.
Er formålet med kunst ikke at hæve os over dyrene?
Det er Deres pligt, pastor. Ikke min.
Laver De det her nummer igen, må jeg inddrage Deres privilegier.
Det er ham doktoren, ikke? Han vil bemægtige sig Deres plads.
Det er mere end Deres skriveri, der står på spil.
- Ministeriet truer os med lukning. - Det kan de da ikke mene.
- Deres pennestrøg afgør vor skæbne. - Ja, det er mægtigere end sværdet.
Jeg har jo andre at tage hensyn til.
Uden Charenton står de uden hjem, klæder og mad.
Lad de tåber dø på gaden, som det var naturens hensigt.
Også med Dem?
Jeg har været god mod Dem, marquis.
Jeg har ladet Dem gå tur om foråret og stukket Dem en ekstra pude.
Jeg har drukket vin med Dem og leet af Deres vulgariteter.
Nu må De lytte til mig. For Deres egen og hele Charentons skyld.
De er jo også poetisk. Måske skulle De gribe pennen.
- Har jeg Deres ord? - Oprigtig talt... De sårer mig dybt.
Hvad nytter Deres rehabilitering, hvis jeg, når jeg overgiver mig, -
- blot bliver betragtet med mistænksomhed?
Har De ikke tiltro til Deres egen medicin?
Der kan man se.
På Charenton har selv væggene øjne.
Ja, ikke sandt?
Nå?
Jeg benyttede fornuft og indlevelse. De midler, der tjener os bedst her.
- Og? - Han svor at overholde reglerne.
Han er mere end en patient. Marquisen og jeg er venner.
Løjerligt bekendtskab. Hvis De har alt under kontrol...
- Det har jeg. - Så vil jeg aflægge en ven besøg.
- Doktor. - Jeg kommer for at hente min brud.
Vi ventede Dem ikke endnu. Simone er endnu ikke myndig.
Jeg har fået et hverv på Charenton og har brug for en hustrus støtte.
Simone.
Kan du huske dr. Royer-Collard?
Jeg glemmer ikke min trolovede.
- Han kommer for at hente dig. - I dag? Lige nu?
Ja, De må tilgive mig, mademoiselle. Jeg nåede ikke at skrive.
Vær taknemmelig, mit barn.
Fattige, forældreløse piger plejer ikke at blive gift.
De ender som pebermøer eller endnu værre... nonner.
Tak Herren for, at forsynet har forskånet dig for en sådan skæbne.
- Farvel, Simone. - Gud velsigne dig, Simone.
Kejseren ønsker, at De skal have det behageligt.
Betragt slottet som en gave, -
- hvis De selv vil betale for de nødvendige reparationer.
M. Prouix er hoffets mest lovende, unge arkitekt.
Han står til Deres rådighed.
Det har stået tomt siden Rædselsregimet.
Her er skam muligheder.
Simone?
Skal jeg bo her?
Hertugen af Blangis var monarkist.
Jakobinerne var yderst uforsonlige.
Hustruen forsøgte at flygte.
De fangede hende her på trappen.
Angreb hende med bajonetter.
Vi fik en nådig skæbne, ikke sandt?
Jeg begræder ikke fortiden. Jeg ser fremad.
Monsieur Prouix...
Mon ikke vi skal have noget nyt marmor?
Føj min kone i alt. Vil hun have venetiansk glas, får hun det.
Italienske kakler, hollandsk fløjl. Der skal ikke spares.
Men i hendes soveværelse skal døren kunne låses udefra.
Og der skal jerngitter for vinduerne.
Tremmer?
I klostret var Simone forskånet for verdens fristelser.
Hun skulle nødig blive bytte for dem nu.
Hun er en sjælden fugl. Jeg har i sinde at holde hende i bur.
Søstrene har måske undladt -
- at informere dig om det ægteskabelige liv.
Den natlige forpligtelse...
... en hustru har over for sin mand.
Det er skandaløst. En læge, der går for at være så gudfrygtig.
Han er også alt for gammel, og hun er for ung.
- Knap færdig med sin skolegang. - Han mælede knap et ord.
- Og det er ikke det værste. - Fortæl.
Den lille yndighed er knap fyldt 16 år.
Jeg tror, hun er yngre. Kun et barn.
- Og der er mere. - Fortæl.
Fortæl mere.
Hun kom med en madonnastatue og et krucifiks fra et kloster.
- Fortæl mere. - Han kunne være hendes farfar.
Den hykler. Et godt oplæg til en farce.
''KÆRLIGHEDENS FORBRYDELSER'' En farce
''En priorinde kommer ind til hest. ''
Pastor de Coulmier
Deres komedier er så populære, at jeg måtte kæmpe for en billet.
Tænk, at den indtagende, unge mand i sidste uges stykke var imbecil.
- Alle har skjulte talenter. - Afgjort.
Er det ikke den nye doktor? Tænk at have en kendt ekspert her.
Det er vel nok en smuk datter, han har.
Jeg har fået nok af det pladder.
Vi er bedre end det.
Husk, mine herrer, at inde i jeres...
... skrøbelige forstand og særprægede kroppe...
... venter kunsten på at blive født.
Så lad os give doktoren en forestilling, han aldrig glemmer.
Mme Bougival og Mlle Clairwill.
Og foran dem sidder marquisens kone.
Så går det løs.
Du dér. Nordenvind.
Mesdames og messieurs...
Der er en lille ændring i aftenens program.
Vi opfører ikke ''Den glade skomager'' .
I stedet har vi premiere på et nyt stykke -
- til ære for dr. Royer-Collard og hans yndige brud.
En komedie, der hedder...
- ''Kærlighedens forbrydelser'' . - ''Kærlighedens forbrydelser'' .
Skrevet af en af Charentons egne patienter:
Marquis de Sade!
Vent lidt, Pitou. Statuen.
Søster Saint-Fond, hvor skal vi hen over floder, slugter og bakket terræn?
Hurtigt, Eugenie, skynd dig og kom, forude venter med iver din gom.
Når du har hvilet og vundet hans gunst -
- vil han dig indføre i nydelsens kunst.
Du er ventet med længsel min savnede brud.
Skynd dig nu ind, min kære pige.
Der finder du rigdomme søde og bløde, -
- marcipan og marengs vil dit liv forsøde.
Så belevne mænd er sjældne i dag.
Hvor er jeg dog heldig at han i mig fandt behag.
Tak, kære søster, så kan du godt gå.
Nu har du ført hende til mit ydmyge château.
Var jeg god?
Lidet ved hun om, hvad der venter af kval.
Når jeg indfører hende i mit kærlighedsritual.
Tag den anden side af tæppet. En, to, tre...
Kom nu, min spædekalv, af med din dragt.
Mit scepter har flere alen sig strakt.
Lad være, jeg beder dig, eller jeg hviner.
Du elsker mig ikke, din gamle libertiner.
Gør, som jeg siger.
- Stik benene i vejret. - Gå straks.
- Det er jo først lige begyndt. - Gør, som jeg siger.
Sandt nok, jeg er et svin -
- og dine trøfler ligger dernede.
Åh, gud, hvilken syndig følelse dernede.
En blanding af skam og usigelig glæde.
Åh, gud, ja, lad tungen køre rundt.
Fuldstændig ligesom søster Saint-Fond.
Går I allerede? Ja, intet er vel nyt for Dem?
- Det anede mig, søsteren var sapfisk. - Nu vil jeg ikke blive pornografisk.
Men hvis hun kan sig til det snige, tager hun ved aftenmessen en pige.
Elskede, Eugenie, din lille røver, -
- læg dig på siden, så bagfra vi prøver.
Den usædelige mand tager mig på de måder, han kan.
Jeg udforsker hver en krog, jeg ser, indtil du skriger ''Ikke me'r! '' .
Mere, mere!
Kom stille og roligt herhen. I skal snart ind.
- Bagfra! - Nej, nej, jo, jo.
Skænd mine læber med, kære du, du har jo snart brudt hvert et tabu.
Mellem velsmurte huller kan jeg vælge, er du sød vil du saften nedsvælge.
Opfør dig ordentligt.
Gå hen på infirmeriet med ham.
- Gjorde han dig noget? - Hans ånde gav mig tårer i øjnene.
Så, så.
- Vil De tage os alle med i faldet? - Sludder.
Skændigt!
Det er bare et skuespil.
Hvem mon bærer skylden? Forfatteren eller hans muse?
Det var opdigtet.
- Ikke inspireret af virkeligheden? - Nej.
At De ikke skammer Dem, at slå plat på kretinerne.
- Det er ikke hensigten. - De udstiller vanskabningerne.
Charenton er ikke noget cirkus. Teatret er hermed lukket.
- Og Deres ven, forfatteren... - Jeg skal gøre, hvad jeg kan.
Gør mere. Ellers må jeg rapportere, -
- at det er patienterne, der styrer anstalten.
Jeg håber, De er tilfreds.
- Han har lukket teatret. - Det kan han ikke gøre mod mig.
Hvordan kan man være så egoistisk?
Vi holdt et spejl op. Han brød sig ikke om synet.
- Hvad gør De med mine fjerpenne? - De holdt ikke ord.
Jeg har ikke udgivet det.
De kan gøre Dem fortjent til at få dem tilbage.
Nej! Jeg har alle helvedets dæmoner i hovedet, og de skal ud.
Læs lidt. En forfatter, som producerer mere, end han læser...
Det kendetegner en dilettant.
Start med Biblen. Den er mere munter og mere kunstnerisk skrevet.
Deres ækle Gud? Han lod sin søn klynge op som en anden kalveskank.
Jeg tør ikke tænke på, hvad han ville gøre ved mig.
- Hvorfor gør De det her mod mig? - Lad nu være.
Jeg dør af ensomhed. Personerne, jeg digter, er mit eneste selskab.
Skøger og pæderaster? De er bedre stillet uden dem.
- Jeg har et forslag. - Som altid.
Madeleine. Hende kan jeg få til alt. Hun kan aflægge Dem besøg.
Det er en fornærmelse mod både hende og mig.
- Jeg åbner dørene til himlen. - Nok!
De er anspændt. Trænger til at blive kneppet langsomt.
Godnat.
Så knep mig!
Forbandede pastor!
Er De slet ikke klar over, hvor alvorlig min tilstand er?
Mit skriveri er lige så ufrivilligt som mit hjerteslag.
Og min kroniske erektion!
Jeg har gjort, hvad du bad mig om.
Jeg har aflagt håndværkeren besøg.
Han lo og kaldte mig en hore, men tog dog imod mine penge.
Jeg ved ikke, hvad du får mest ud af. Selve aggregaterne -
- eller den ydmygelse, du udsætter mig for, når jeg skal fremskaffe dem.
Og sidst men ikke mindst, så har jeg anisdråber med til dig...
... og chokoladepastiller.
Nå, så det har madame?
Nu er de vel godt cremede?
Jeg rører dem ikke, hvis de ikke er sprængfyldte -
- og bristefærdige af creme.
- Har du andet med, jeg kan nippe til? - Du må ikke, Donatien...
Fortæl. Hvilke andre godbidder?
Du skulle skamme dig.
For helvede, kvinde. Karameller!
Vil du have, at jeg skal sidde og fylde mig med søde sager, -
- når det, jeg har brug for, er nogle få fjerpenne?
- Eller et glas blæk, måske? - Tilgiv mig.
Forstår du det ikke? Jeg er blevet voldtaget.
- Langt værre end nogen romanfigur. - Hvor skulle jeg vide det fra?
Skulle jeg have skrevet et brev? Med hvad, min enfoldige brud?
Jeg beder dig som din hustru, din eneste forbundsfælle:
Hold op med at ture frem.
- Skal du prædike for mig? - At udstille din afvigelse?
- De har fået dig til det her. - Opnå i stedet doktorens gunst.
Jeg burde snitte mit navn i hans ryg og strø salt i såret.
Du kan føle dig tryg her omgivet af murede vægge.
Mit fængsel er langt grummere. Det har ingen vægge.
Hvor jeg end viser mig, peger folk. I operaen piber de efter mig.
Præsten ville ikke lade mig skrifte, da jeg allerede var fordømt.
- Skal jeg lide for dine synder? - Det er vel martyrens skæbne.
Giv mig min anonymitet tilbage. Lad mig blive usynlig igen.
Har du forsøgt at få mig løsladt? Skrevet til domstolen?
- Søgt audiens hos kejseren? - Han vil ikke se mig.
Det er praktisk at have sin mand låst inde.
Så slipper du for at løfte op i skørterne og åbne munden, -
- så jeg kan få den nydelse, der er at hente der.
Du er ikke min hustru. Du er en af mine fangevogtere.
- Hvad i alverden...? - Fjern den ko fra mit åsyn.
Før hende hen i vestfløjen til de andre hystader.
Lås hende inde, så hun ved, hvordan det er.
Den gorgon! Den so!
For en kvinde med så ydmyg en baggrund har Deres hustru en udsøgt smag.
Foreslår jeg granit, siger hun peruviansk marmor.
- Det koster en formue at importere. - Hun skal have, hvad hun begærer.
Jeg ville imødekomme hvert eneste af hendes ønsker, -
- men med den beskedne sum... Jeg er arkitekt, ikke troldmand.
Jeg må tale med doktoren. Det er strengt nødvendigt.
Man bruger at aftale en tid.
Desperation har drevet mig forbi al etikette og ud i vanvid.
Min tid er ikke til galninge.
De arbejder dog i et dårehus, doktor.
Hvert vågent øjeblik, De har, er styret af de gale.
- Hvis De vil fatte Dem i korthed. - De er ny på Charenton.
Måske kender De endnu ikke min mand, et usædvanligt tilfælde.
Med al respekt, frue. Hele Frankrig kender Deres mand.
Kan jeg få et øjeblik for mig selv, M. Prouix?
Til tjeneste. Mine herrer...
Værsgo, madame.
Jeg formoder, at De vil bede om nåde for Deres mand.
Jaså? Jeg ønsker inderligt, doktor, at begrave ham for altid.
Og at han, når han engang dør i anstaltens mørke, -
- at han bliver rotte- og ormeføde.
- Jeg tog fejl af Dem, madame. - Hvis De ikke kan kurere ham...
Jeg mener virkelig kurere ham, -
- så tøjl i det mindste det udyr, der raser i hans sjæl.
Det er ikke nogen let opgave, madame.
De er vel klar over, at det koster at huse Deres mand på Charenton?
Jeg betaler pligtskyldigt hver måned.
Det dækker knap hans værelse.
Der er intet tilbage til ordentlige behandlinger.
Opiater til at lægge en dæmper på hans temperament.
Remme til at holde ham i ave, når han tér sig.
Hvis De kunne støtte Deres bønner med midler til at opfylde dem...
- Jeg er ikke formuende. - De har vel et underhold?
- Fra salget af hans bøger. - Det er besudlede penge.
- Hvilken smuk tanke, marquise. - Hvad mener De?
At de midler, han har tilegnet sig ved hjælp af sin vanartethed, -
- måske kan afstedkomme hans redning.
En perversitet ud over alle grænser, -
- at ære skal prismærkes.
Forestil Dem...
Gamle venner, som behager at kysse Deres hånd på ny.
''Marquise... Hvor er det dog herligt at se Dem igen. ''
''Velkommen tilbage fra Deres lange, mørke tur i vanærens afgrund. ''
De må ikke lege med mig, doktor.
Tiden er inde til at sikre Deres eftermæle.
''Den gode marquise. Charentons ærværdige filantrop'' -
- eller ''Satans brud'' .
Deres generøsitet vil fremskynde Deres mands helbredelse.
Peruviansk marmor, så afgjort.
- Jeg står i evig gæld til Dem. - Og jeg til Dem, marquise.
Må jeg indvi Dem i hans grummeste påfund?
Javist.
Engang for længe siden -
- i ungdommens dårskab -
- vandt han min kærlighed.
Madeleine, min søde. Smugl en pen og lidt blæk ind til mig?
Jeg vover det ikke. Doktoren holder endnu skarpere øje med Dem nu.
Dr. Montalivet var, for at sige det pænt, undselig.
I slap tilstand var hans lem ikke meget større end en kniplepind.
Og når den var opstemt, vel næppe mere end fire tommer.
Som godtgørelse imponerede han sin frue med andre gaver.
Fine vine, vildt og et hus så stort, som hans andre dele var små.
Der er loftsbjælker på vej fra Provence.
Og i næste uge kommer der en freskomaler fra Paris -
- for at male en 'trompe l'oeil' i balsalen.
- Glæder det dig ikke? - Forfærdelig meget.
Jeg vil drikke cognac i salonen, -
- hvor vi kan sidde side om side ved kaminen.
Jeg vil hellere læse.
Foretrækker du en bog fremfor din mands selskab?
Jeg er jo også bare kød og blod.
Det kan ikke måle sig med det trykte ord.
Så godnat, da. Nyd din ensomhed.
Deres lagener.
Det er nu eller aldrig.
Voilà.
Vil du ikke læse det for din egen mor, burde du nok slet ikke læse det.
- Det er ikke noget for dig, mor. - Læs nu lidt, min ven.
''M. Bouloir var en herre med en erotisk appetit, -
- som med takt kunne beskrives som 'post mortem'.''
''Han frekventerede kirkegårde, -
- og hans stolteste erobring var en 60 år ældre mø, -
- som havde været død i et dusin år. ''
Det er forfærdeligt. Aldeles forfærdeligt.
Fortsæt.
''Hans ivrige elskov -
- fik hendes knogler til at falde fra hinanden. ''
''Ikke desto mindre gav han hende sin største kompliment. ''
''Værd at grave op. ''
Du spurgte engang om mit navn.
Det er Madeleine.
Sødt... som en kage.
Har du ikke noget navn?
Rid væk med mig en dag. Så fortæller jeg dig det måske.
Din mor er stæreblind, men du har skarpe øjne.
Min mor er blevet blind af luden i kogekedlerne.
Det har kostet hende synet at vaske for galningerne.
- Det kan komme til at koste mere. - Venlighed er...
Hvad kan misfarvningen skyldes?
Jeg er vaskepige, ikke detektiv.
Måske er karret rustent eller luden harsk.
Eller måske...
Eller også har lagenerne tilhørt vores ven marquisen.
Vi har over 200 senge. Det kan være hvem som helst.
Så tætvævede? Dekoreret med hans håndskrift?
Hun lyver. Det kan man se på hende.
Vi fjerner alt.
- Vi er næsten færdige. - Alt, hvad han kan bruge som pen.
Doktoren smælder med sin pisk, og så danser De.
Min seng er væk. Skal jeg fryse ihjel?
Guerin, tag hans tæppe.
Det er tyrkisk. Koster mere, end De tjener på et helt liv.
- Hans stol, Valcour. - Tag den bare. Tag det hele.
Pas på, den er fedtet. De aner ikke, hvor den har været.
Glem ikke Maria, den jødiske hore. Guds lille skøge.
''Jomfrufødsel''! En hel religion, som bygger på selvmodsigelser.
Hans vin, Orvolle.
Fra nu af er det vand til alle måltider.
- Vand? - Og kød uden ben.
- Hvorfor skal jeg torteres? - Deres skriverier fortsætter.
Jeg har ikke skabt verden. Jeg gengiver den.
Dens rædsler og værste mareridt for Deres egen morbide fornøjelses skyld.
Jeg skriver, hvad jeg ser: Processionen til guillotinen.
Vi venter alle sammen på bladets knasen.
Blodstrømmen flyder under vore fødder, pastor.
Jeg har været i helvede, unge mand. De har kun læst om det.
Jeg beklager, marquis. Oprigtigt talt.
Deres kyskhedsløfte, hvor strikt er det i grunden?
De giver hende den vel kun i munden.
De lille, fromme orm.
Kunstneren trives med modgang.
Spansk flue.
Kan jeg tilfredsstille mig selv, kan jeg vel også tilfredsstille dig.
Du ved ikke, hvad du går glip af.
Jeg søger en bog. De kender den måske.
Jeg har ét eksemplar tilbage.
Jeg reddede den selv fra bålet.
Skynd Dem. Min mand låser døren ved skumringstid.
En sød, lille pige som du skulle ikke læse sådan noget snavs.
Jeg er vokset op i et kloster. Alt, hvad jeg ved, har jeg læst.
EN POETISK HAVE FOR DAMER
Til denne verdens ungmøer.
Vrist jer fri af dydens tyranni og smag uden skam på kødets lyst.
Mandens styrke ligger i den knyttede næve, -
- mens kvindens ligger i det fløjlsbløde hul mellem hendes ben.
Det er sent, Simone.
Læg dine digte væk.
Morgenmad.
Madeleine... Jeg bønfalder dig.
Hvad har de nu gjort?
Så middelalderlige pinsler, at end ikke jeg har ord for dem.
Hvis du har nogen medfølelse, -
- så glem din forsigtighed og lås min dør op.
Gud se i nåde til mig... Jeg vover det ikke.
Jeg har en overraskelse. Åbn den elendige dør.
Min seneste bog.
Den starter ved venstre manchet og fortsætter tværs over ryggen.
Den længste sætning løber hele vejen langs min indersøm.
Og den fuldbyrdes ved min højre sko.
''Pikstav'' .
''Nøgen på en tallerken'' .
''Hundrede ugudelige tunger'' .
- De er genial. - Ja!
Skynd dig... Så du ikke får skyld for mine ugerninger.
Maddy... Handler man med djævelen, kommer det en dyrt at stå.
- Om forladelse. - Vagt! Stop ham! Vagter!
Se, hvad jeg har til jer, mine elsklinger.
To kapitler. Et på hver balle.
Mit værk lever!
Sæt det dyr i bur igen.
Er De kommet for at læse mine benklæder?
Nå, hvad bliver det så? 50 slag? En nat på strækbænken?
Jeg vil ikke besudle mine hænder med ham.
Det bør De heller ikke. Regel nr. 1 i politik:
Den, der beordrer henrettelsen, lader ikke bladet falde.
Vær glad for, at jeg skal straffe Dem. Doktoren ville flå Dem levende.
Doktoren er en mand efter min smag.
Hvad skal jeg stille op med Dem? Forbud virker kun ansporende på Dem.
Af med tøjet.
Også bukserne.
De startede denne lille leg. Før den til ende.
Eller svigter modet Dem?
Det tænkte jeg nok.
Det er et kraftigt afrodisiakum, ikke sandt, min sveske?
At have magt over et andet menneske.
Deres paryk.
De skal ikke længere sprede Deres lumske evangelium.
Fra nu af får De ikke engang lov at skrive Deres eget skændige navn.
Er Deres tro så skrøbelig, at den ikke tåler modstanden fra min?
Er Deres Gud så ustadig? Så svag? Skam Dem.
Nu skal De ikke få nykker.
De er ikke antikrist.
De er bare et uroligt element, der kan stave.
Jeg så det selv. Hun stak glad og fro nøglen i låsen.
Slip hende! Omgående!
Lad hende hænge.
Maddy...
Hvis De tørster efter blod...
... så udgyd mit.
Kom så i gang. Nu!
Det er ikke nødvendigt.
Hvis De vil spille martyr, pastor, -
- så gør det for Gud, og ikke for en tjenestepige.
Klæd Dem på igen.
Havde jeg vidst, hvad du ville læse, -
- ville jeg ikke have lært dig at læse.
Det må De ikke sige. Bøgerne er min redning.
Men hvorfor kaste dig over hans pornografi?
Det er hårdt arbejde at slave for galninge.
Med det, jeg har set, kræver det meget at fange min opmærksomhed.
Jeg tænker mig ind i hans historier.
Spiller rollerne.
- Hver en tøjte, hver en morderske. - Maddy...
Var jeg ikke så slet en kvinde på skrift, -
- så kunne jeg næppe være så god i virkeligheden.
Det her er ikke et sted for et barn som dig.
Jeg sender dig væk.
Det her duer ikke. Jeg nægter at betale.
Vi kan beklæde væggene med kinesisk silke.
Eller, hvis De foretrækker det, med florentinske gobeliner.
Er De litterær?
- Hvabehar? - Jeg beundrer mænd med lyst til...
... bøger.
Madame... Hvor kan De?
Har De virkelig læst dette skrift?
Jeg kan det udenad.
Der kommer et tidspunkt i en ung dames liv, -
- hvor hun må lægge bøgerne til side og lære af sine erfaringer.
Det, monsieur, -
- kræver en læremester.
Er der noget galt?
Pastor...
De må ikke sende mig bort.
Jeg burde ikke afvise Deres godhed, men mit hjerte er bundet her.
Af hvem? Marquisen?
Min mor er ikke halvt så blind som De.
Åh, Madeleine. . .
Der er visse følelser, vi ikke må sætte ord på.
Hvorfor?
De driver os til at opføre os...
... på en måde, vi ikke burde.
- Hvad har jeg gjort? - Skynd dig tilbage på dit værelse.
- Nu hader De mig, ikke? - Nej... Jeg elsker dig, Madeleine.
Som et af Guds børn.
Tilgiv mig.
De frygter ikke, at marquisen skal forlede mig.
De frygter, at De selv skal.
Hvis du tillader mig denne ene ting, vil jeg gerne have lov at forklare.
Ikke tættere på, pastor. Gud ser alt.
''Højt agtede dr. Royer-Collard. ''
''Omsider er Deres château færdigt. ''
''De vil finde alt på de anviste pladser. ''
''Chintzdraperierne, de engelske klokkestrenge -
- og sågar elfenbensdørstopperne. ''
''Kun en enkelt detalje mangler. ''
''Deres hustru. ''
Skriv, at jeg ikke er dum.
Et fængsel er et fængsel, uanset om der er silke og lysekroner.
''Når De læser dette, er vi langt væk. ''
''På vej mod England eller endnu længere væk. ''
Skriv, at hvis han finder os, -
- så skærer du dine pulsårer over, og jeg jager en hattenål i mit hjerte.
Ville du hellere gøre det end opgive vores kærlighed?
Nej. Men bare skriv det.
Skynd dig at signere det, -
- så du igen kan skænde mig på de lagener, han har købt i dyre domme.
Og dernæst på bjørneskindet i hans arbejdsværelse.
Og endelig, som kronen på værket, -
- efterlader vi små søer af kærlighed på den peruvianske marmor.
Lad være!
Lad være, vil I ikke nok?
Jeg skal nok skrive pæne historier. Hyldester til dyden.
Børnerim. Det lover jeg.
Det pirrer dig jo at pine mig. Du er hård som en knogle i bukserne.
Begriber du det ikke, din selvgode djævel?
Jo længere du plager mig, desto dybere rodfæstes mine principper.
Har du aldrig set -
- en nøgen mand før?
- Pastoren sender mig væk. - Ja, naturligvis.
Marquis...
Fortæl mig en sidste historie.
Hvordan skulle jeg gøre det? Skrive med støv i luften?
- Hvisk den til mig nu. - Det er alt for risikabelt.
Jeg ser Dem måske aldrig igen. Lad mig skrive den ned som et minde.
Det er hverken rette tid eller sted. Vi har tabt.
- Jeg troede ikke, at De gav op. - Jeg har tusindvis af historier.
Så fortæl mig en.
Det kan jeg muligvis godt.
Sæt dig i linnedrummet med blæk og fjerpen i aften.
Så skal du få en historie, -
- som vil få englene til at græde og helgenerne til at gispe efter vejret.
Hun er kommet.
Dauphin!
- Cleante, er du beredt? Er du beredt? - Marquis, er det Dem?
Hvem fanden skulle det ellers være? Har du varskoet de andre?
Jeg er ikke noget menneske mere. I dag vågnede jeg som en spurv.
Jaså? Jeg vågnede som en kat.
Gør du ikke, som jeg siger, sætter jeg tænderne i dig. Er du med, lille fugl?
Til tjeneste, greve.
''Til min elskede læser. ''
''Bered dig på den mest urene historie, noget menneske har udtænkt. ''
Af sted med dig.
Dauphin? ''Til min elskede læser. ''
''Bered dig på den mest urene historie, man nogensinde har hørt. ''
''Til min elskede læser. ''
''Bered dig på en uren historie. ''
Bouchon? ''Til min elskede læser. ''
''Bered dig. Jeg har en uren historie at fortælle. ''
''Bered dig. ''
Bouchon? Hvad sagde du?
''Bered dig. Jeg har en historie. En uren historie. ''
''Historien handler om den prostituerede Fanchon, -
- som naturen havde udstyret med en stram, dunet sprække mellem benene -
- og den mest velkløvede røv, Guds hånd nogensinde havde formet. ''
''Fanchon var en prostitueret -
- med en stram, dunet sprække mellem benene og... ''
''Den mest velkløvede røv! ''
'' ... den mest velkløvede røv... ''
Min prosa filtreret gennem syge hjerner... Måske bliver den bedre.
''Den handler om luderen Fanchon. ''
''Den handler om luderen Fanchon, som har en dunet sprække. ''
''En dag var Fanchons første klient en kirurg. ''
''Hans fingre løb over den nøgne hud og skilte hendes kødfolder. ''
'' ... nøgne hud og skilte folderne. ''
''Hans fingre løb over hendes nøgne hud og trak i hendes folder. ''
''Befamlede hendes nøgne hud. ''
''Hendes nøgne hud. Nøgne. ''
Ja, det har jeg hørt.
''Hvad skal jeg berede til dig,'' spurgte Fanchon, ''min mund?''
''Min røv? Eller min saftige østers?''
- ''Hvad skal jeg berede til dig?'' - ''Min røv eller min saftige østers?''
''Ingen af delene,'' råbte kirurgen og svingede med skalpellen.
- Ja? - ''Hvilket hul?''
''Min mund? Min røv? Eller min saftige... ''
'' ... saftige østers?''
''Jeg skærer nye åbninger, hvor der ingen var før. ''
''Ingen af delene. ''
''Jeg skærer nye... ''
'' ... nye åbninger, hvor der ingen var før. ''
''Og da udstødte Fanchon et så skingrende skrig, -
- at kirurgen var nødt til at flå hendes tunge ud. ''
''Fanchon udstødte et så skingert skrig... ''
''Da skreg den skingre mær så højt... ''
''Hun skreg så længe og så højt... ''
''Hun skreg, så han følte, at han burde... ''
''For at lukke såret tog han en ildrager. ''
- '' ... flå hendes tunge ud. '' - '' ... en ildrager fra ildstedet. ''
''Fra ildstedet. ''
''Han tog en ildrager fra ildstedet. ''
Fra ildstedet...
''Han tog en ildrager fra ildstedet. ''
Fra ildstedet.
- Dauphin? - Fra ildstedet...
- Hvad kommer der så? - Bouchon. Ordene. Sig ordene.
lld.
- Dauphin? - Ild!
- Hvad kommer der så? - Ild!
Det brænder!
Åbn alle dørene! Luk patienterne ud.
- Hent vand! - Louis, hent noget vand!
- Nej, Dauphin! - Flot brand! Det brænder!
Hent vand!
Hvor bliver vandet af? Kvæl ilden!
lld!
Bouchon?
Opfør dig ordentligt, Bouchon.
- Madeleine... - Hun har sluppet djævelen løs!
Det er hendes fejl!
Madeleine!
Vi må redde Charenton! Hold kæden i gang.
Vi må stække den, før den får tag i bjælkerne. Flere folk!
Louison, få ham væk!
Madeleine!
Vagt!
Vagt! Vagt!
Michette, er du uskadt?
Skynd Dem lidt.
Hvor er du, Maddy?
''Hun skreg, så han følte, at han burde flå hendes tunge ud. ''
Bouchon, vent!
Om forladelse, pastor. Jeg kunne ikke gøre for det.
Herre, du milde...
In nomine Patris et Filii et Spiritus sancti.
Så, så, nu ikke så sky.
Vi har en dejlig overraskelse til dig.
Stor dreng.
Du er vel nok en stor dreng.
Om forladelse. Vent. Jeg skal aldrig gøre det igen.
Vi kan ikke klandre Bouchon.
Han er et af naturens eksperimenter, som er gået skævt.
Ingen disciplin, ingen samvittighed, ingen moral.
Det er rent faktisk vores pligt -
- at sørge for at udstyre ham med disse egenskaber.
Ikke sandt?
Jo, doktor.
Marquisens historie virkede så stærkt på ham, at han iscenesatte den.
Med en vis tjenestepige.
Kunne De være rar at minde mig om, hvad hun hed?
Jeg be'r Dem, doktor. Få mig ikke til at sige det.
Hendes navn, pastor?
Madeleine.
Sig mig en ting, pastor.
Når De står foran Gud, hvordan vil De så forklare Madeleines død?
Morder!
Deres ord... Deres ord drev Bouchon til at...
For helvede, pastor!
Hvis en patient forsøgte at gå på vandet og druknede, -
- ville De så fordømme Biblen? Næppe.
En uskyldig pige er død.
Mange forfattere nægtes en direkte reaktion på deres værker.
Jeg er da velsignet, ikke?
- Alle ved, at De elskede hende. - Jeg ville bare pule hende.
- Gjorde De det? - Det tilkommer ikke Dem at spørge.
- Hvorfor voldtog De hende ikke? - Gjorde jeg da ikke det?
- lmpotens? - Aldrig!
Så må det have været kærlighed.
Jeg pulede hende et utal af gange, -
- og hver gang bønfaldt hun mig om mere.
Vi har undersøgt hendes krop.
Hun døde som jomfru.
Giv hende en ordentlig begravelse.
På kirkegården... Jeg betaler.
Jordfæst ikke hendes yndige legeme -
- i samme jord -
- som de djævle, dette fordømte sted huser.
Deres frygtelige hemmelighed er afsløret.
De er trods alt et menneske.
Jeg har opium til at dulme smerten.
Han skal straffes, så det er meningsløst at dulme smerten.
Pastor de Coulmier...
Jeg er her.
Var jeg bare så let at få til at tie.
Det var flot.
Det må jeg nok sige.
De overrasker mig.
Også mig selv. Jeg er ikke den første, Gud har bedt udgyde blod i sit navn.
Og jeg bliver ikke den sidste.
Vil De kunne sove godt i nat?
Nej, min herre.
Oprigtigt talt...
... forventer jeg ikke at komme til at sove mere.
De må ikke sende mig bort, pastor.
Pastor! Pastor! Pastor!
Skynd Dem at komme, pastor.
Han har overmalet væggene.
Brugt sit eget lort. Lavet sin egen maling.
Herregud...
Magen til stank!
- Frigør hans mund. - Det må vi ikke.
Jeg må give ham den sidste salve. Giv mig din dolk.
Lad os være alene.
Jeg kunne ikke frelse Dem i livet. Nu må jeg gøre det i døden.
Himmelske Fader, vis barmhjertighed og åbn dine porte for denne mand, -
- som lige såvel er dit barn som alle andre.
Der findes...
... i os alle...
... så meget skønhed og så meget vederstyggelighed.
Uden undtagelse.
Tilgiv ham.
Tilgiv os alle.
Kys korset.
Nej!
Velkommen til Charenton, pastor de Maupas.
- Jeg er glad for at få embedet. - Er De? Tak...
Vore donationer er kun til det mest nødtørftige.
Vi er til hån og spot i hele Frankrig.
Til gengæld er hospitalet nu gået helt over på mine hænder.
Jeg har den indstilling, at alle her selv skal tjene til livets ophold.
Charentons trykkeri.
Vi trykker bøger til den kræsne samler.
Tvangsneurotikerne sætter siderne.
De mest sløve indbinder og præparerer tryksværte.
Det er bemærkelsesværdigt, så afdæmpede patienterne er.
Ja, de er harmoniske.
De får den tilfredsstillelse, som kun et godt dagsværk kan give.
Det er ikke sandt... Marquis de Sade. Udgiver De hans romaner?
Ja. Efter hans ulykkelige død har hans skrifter været efterspurgte.
Indtægterne går naturligvis til at gengive Charenton fordums pragt.
Doktor... Vi har truffet aftale med Herr Becker klokken fire.
Han vil udgive en schweizisk udgave. Forgyldt papir indbundet i kalveskind.
- Tak, Charlotte. - Ingen årsag.
Prøv at kigge på side 205. Jeg har bukket hjørnet.
Sådan, ja. Se at få lastet bøgerne.
Kom nu. Læg dem ind. Rub jer lidt.
Så kan I godt køre. Vi ses i næste uge.
Det hele er ikke ren harmoni. Jeg håber, De er hårdfør.
Mine år hos de spedalske har rustet mig til livets fortrædeligheder.
Vi har stadig nogle få uhelbredelige, -
- som har tilbøjelighed til vold og perversion.
De er altså min afløser.
Afløser?
Hør her, pastor.
Hør nøje efter.
Jeg har set ondskaben i øjnene og overlevet for at kunne berette om det.
Lad mig for Deres skyld skrive det ned.
Galimatias, kære ven. Han fabler løs.
Vis kristen barmhjertighed og giv mig pergament, blæk og en fjerpen.
Det må De ikke. Han udgør en stor fare for sig selv og andre.
Kom De noget til?
- Der ser De, pastor. - Der ser De, pastor.
Visse mennesker står ikke til at redde.
Jeg beder Dem...
Giv mig en pen, vil De ikke nok?
Vent... Tilgiv mig. Fanden ta' Dem, pastor!
En pen!
Anvend det rigtigt. Det skylder De hende.
Elskede læser. Til sidst en historie nedskrevet af pastor de Coulmier, -
- en mand, som fandt friheden på det mest overraskende sted.
På bunden af et blækhus, på spidsen af en fjerpen.
Men jeg må advare dig.
Intrigen er blodig, personerne depraverede, -
- og emnerne mildest talt usunde.
Men for at lære dyden at kende må vi stifte bekendtskab med laster.
Først da ved vi, hvad mennesket er i stand til.
Så kom... hvis du tør.
Gå til næste side.