ZAČARANA
GREŠKA... NIJE U NAŠIM ZVEZDAMA, VEĆ U NAMA... ŠEKSPIR
NAŠA PRIČA SE BAVI PSIHOANALIZOM, METODOM KOJIM MODERNA NAUKA
REŠAVA PROBLEME RAZUMNIH.
ANALITIČAR SAMO TRAŽI NAČIN DA NAVEDE PACIJENTA DA PRIČA
O SVOJIM SKRIVENIM PROBLEMIMA, DA OTKLJUČA VRATA SVOGA UMA.
KADA KONAČNO KOMPLEKSI KOJI SU UZNEMIRAVALI PACIJENTA
BUDU OTKRIVENI I INTERPRETIRANI, BOLEST I KONFUZIJA NESTAJU...
I ĐAVOLI NERAZUMNOSTI NAPUŠTAJU LJUDSKU DUŠU.
Gđice Karmajkl, Dr. Pitersen je spremna za Vas.
Baš mi je žao što moram da idem, imala sam savršene karte, sve bih vas razbila.
Hari će Vas odvesti, gđice Karmajkl. - Hvala Vam.
Dobro je pazi, ne skidaj oči s nje.
Kako si danas, Hari? - Fino.
Izgledaš zabrinuto. - To je zbog svetla.
Brinem zbog tebe, dragi. - Biću ja dobro.
Moramo li da žurimo kod Dr. Pitersen?
Zar ne možemo da odemo negde i sednemo...
da popričamo, samo ti i ja? - Voleo bih to, da imam vremena.
Da li bi?
Uđite.
Upropastili ste vrlo interesantnu partiju karata, doktorko Pitersen.
Sada možeš da ideš, Hari. - Biću ispred.
Meri, nadam se da se danas bolje osećaš. - Pa, ne baš.
Bićeš. - Sve ovo je besmisleno.
Šta sve, Meri? - Psihoanaliza, tako je dosadna...
Ležiš tamo na kauču, kao neka žalosna budala i pričaš sve.
Ne očekuješ valjda stvarno da nešto postigneš...
slušajući mene kako brbljam o svom idiotskom detinjstvu?
Moji pacijenti me uvek okarakterišu kao gnjavatora nakon početnih razgovora.
Shvatam, moja podsvest je ta koja započinje kavgu...
Ne dozvoljava mi da se izlečim. - Baš tako...
želi da nastavi da uživa u tvojoj bolesti.
Naš posao je da učinimo da shvatiš zašto.
Kada budeš znala zašto radiš nešto što je loše po tebe...
i kada si počela to da radiš...
Tada ćeš početi da ozdravljaš. - Hoćete da kažete da sam Vam govorila laži.
U uobičajenim proporcijama.
U pravu ste. Lagala sam k'o blesava...
Mrzim muškarce, ne podnosim ih.
Kada me neki dotakne dođe mi da zarijem zube...
u njegovu ruku i odgrizem je.
U stvari, to sam jednom i uradila. Bi li vam smetalo da to čujete?
Ispričaj mi sve čega se setiš. - Plesali smo...
Non stop me je pitao da se udam za njega, disao mi u uvo...
Odjednom sam počela da se pretvaram kao da hoću da ga poljubim...
i onda zarila zube u njegove brkove. I odgrizla ih.
Smejete mi se. To zamrznuto lice, mene ne može prevariti...
Hoćete da vam sve ovo ispričam kako biste bili superiorniji.
Vi i vaša nauka. Gnušam Vas se.
Ne želim više nikada da vidim to vaše odvratno lice.
Ne mogu vas podneti.
Hajde, gđice Karmajkl. - Budala blesava...
da dozvolim da me takvo biće brine. Gđica Zamrznuto Lice.
Dr. Florou. Htela bih sa vama da popričam nasamo...
Ne podnosim tu ženu.
Videćemo se kasnije, Meri. - Hajde, gđice Karmajkl.
Mora da je Merčeson odlepio, kada je tebi dodelio Karmajklovu.
Možeš prijaviti svoja saznanja novom šefu, kad stigne.
Ne možeš lečiti veterana, kao što je ona bez neke unutrašnje informacije.
Izvela sam gomilu istraživanja o emocionalnim i ljubavnim problemima.
Istraživanja...
Pratio sam tvoj rad 6 meseci. Briljantan je, ali nema života.
Nema nikakve intuicije u tome.
Svakom problemu pristupaš sa vrećicom leda na glavi.
Je l' ti to meni izjavljuješ ljubav? - Hoću za koji sekund.
Prvo moram da očistim podlogu.
Pokušavam da te ubedim da je tvoj nedostatak emocionalnog iskustva...
loš po tebe kao doktora.
I fatalan po tebe kao ženu.
Čula sam već taj argument od brojnih zaljubljenih psihijatara...
koji su želeli da od mene naprave boljeg doktora.
Imam mnogo bolji argument...
Veoma mi se dopadaš. - Zašto?
Kao da grlim svesku. - Zašto onda to radiš?
Zato što ti nisi sveska. Ti si divna, živahna žena ispod toga.
Osetim to svaki put, kada ti se približim.
Osećaš samo sopstvene želje i osećanja.
Moje nemaju veze sa time. - Prestani. Lud sam za tobom.
Bojim se da ti dosađujem. - Ne. Vaše ponašanje je vrlo interesantno.
Osećam se potpuno isto kao gđica Karmajkl. Voleo bih da te gađam knjigom...
ali neću.
Mogu li da pozajmim ovo? - Naravno.
Oprosti na mojim kritikama. Bolje da se ja držim knjiga.
I još nešto... - Izvinite što upadam...
ali donosim vesti. Moj naslednik bi trebao da stigne svakog trenutka.
Pa, Dr. Merčeson, bilo je zadovoljstvo raditi za Vas.
Hvala vam, puno. Idete li, dr Pitersen?
Nije baš da umirem od žurbe da poželim dobrodošlicu dr Edvardsu.
Teško je zamisliti ovo mesto bez vas, dr. Merčeson. - Da, nekako idem uz uredaje.
I više od toga, vi ste Grin Menors.
Deluje nepošteno. - Vrlo ste mladi u ovoj profesiji.
Niste naučili osnovnu tajnu, stariji moraju da naprave mesta mlađima...
posebno kad se posumnja na senilnost.
To je besmisleno, direktori bi morali da shvate da ste mnogo bolje.
Kao da ste nov čovek, od kako ste se vratili s odmora.
Odbor je pošten, znajući kakav bolnički odbor ume da bude.
Slažem se, sposoban sam i blistav kao i uvek, ali pošto sam se jednom srušio...
Mogao bih ponovo. - To je zato što ste radili previše.
Lepa dijagnoza za propalog konja.
Uvek ću se sećati vašeg današnjeg raspoloženja...
lekcija, kako treba prihvatiti realnost. - Ne budite zavedeni mojim raspoloženjem...
to je najmanje težak način da se kaže zbogom za prethodnih 20 godina.
Da, znam... Uđite.
Vaša pošta, doktorko Pitersen. I gdin Garms.
Uđite, gdine Garms.
Ne idete valjda danas? Hoću li Vas videti ponovo?
Motaću se ovuda, neko vreme...
Kao kvočka, bar dok dr Edvards čvrsto ne stane na noge.
Kako ste danas, gdine Garms? - Nekako bolje, doktorko...
čini se da je ono malo manje problematično.
Smem li ja da Vam uradim to, doktorko?
Ne, hvala Vam, ne. Snalazim se i sam dobro.
Sedite, molim Vas. Biću tu za sekund.
To je moćni Entoni Edvards. - Mlađi je nego što sam očekivao.
Poneo je samo jedan kofer. Možda ne namerava da ostane dugo.
Prepustite te snove dr Merčesonu.
Gospodo, naš novi šef. Dr Entoni Edvards.
Dr Florou. - Kako ste? - Kako ste?
Ja sam Dr Graf. - Kako ste?
Dr Hamiš. - Kako ste?
Još nekoliko njih nedostaje, dr Edvards.
Ovo su vaše odaje.
Vrlo su vesele za jednu ustanovu.
Dr Edvards, doktor Merčeson.
Kako ste? Čuo sam dosta o Vama, gdine.
I, prirodno, ja o Vama.
Mlađi ste nego što sam mislio. - Moje godine me još nisu sustigle.
Mene moje jesu. Drago mi je da predajem kormilo čvršćim rukama.
Ostavljam Vam svoju biblioteku, koja sadrži, između ostalog...
vaše poslednje izdanje, "Lavirint kompleksa krivice"...
Odlično delo. Nadam se da će Vas Grin Menors inspirisati na druga.
Vrlo sam zahvalan.
Ne znam koje su formalne reči pri abdikaciji, dr Edvards...
Mogu li prosto reći da su ove odaje u kojima sam bio 20 godina...
sada vaše. Izvinite me.
Proveo sam pola sata sa dr Edvardsom. Moram da kažem da sam veoma impresioniran.
Nameravam da puno naučim od dr Edvardsa...
Mislim da svi možemo, od čoveka koji ima tako očigledan talenat.
Poznajete njegov rad? - Pročitala sam sve njegove knjige...
veoma oštrouman i otvoren um.
Bilo bi to užasno kada ga naslednik dr Merčesona, ne bi bio dostojan.
Evo ga, dolazi.
Mislim da poznajete sve prisutne, dr Edvards.
Ne, ne još.
Ovo je dr Pitersen. - Kako ste?
Dr Edvards.
Dr Hamiš mi je pokazivao okolinu.
Izvanredna ustanova, mora da je prelepa leti.
Skrenuo sam pažnju dr Edvardsu na diverzije oštrog vazduha.
Dr Merčeson je stalno govorio da po tom pitanju nije dovoljno urađeno, slažem se sa njim.
Dozvolite da Vas upozorim, dr Pitersen je frustrirana gimnastičarka.
Dr Florou razmatra sve osim sedenja i stajanja gimnastikom.
Pretpostavljam da veoma volite sport. - Da, volim...
Ne dostaje mi. Posebno zimski sportovi.
Jeste li pokazali dr Edvardsu šumarak? - Da, da, naravno.
Tamo se nadamo da ćemo napraviti bazen za kupanje.
Ja volim bazen. - Tamo je savršeno mesto za bazen.
Ne neki izduženi, već jedan nestandardni, nešto...
nešto ovako, znate?
Tuševi bi bili ovde...
Smatram da je snabdevenost ove ustanove rubljem, neiscrpno.
Oprostite.
To me je podsetilo na mog profesora psihijatrije, dr Brulova...
Nije podnosio flašicu začina na stolu...
čak ni slanik, to bi mu oduzimalo apetit.
Sećam se jednom, na gozbi u njegovu čast...
odbio je da sedi za stolom za govornike jer je bio okružen...
kečapom.
Sinoć se pojavila jamica na tvom obrazu, nikada se ranije nije pojavljivala tamo.
I osetio sam naznake majčinskog instinkta prema dr Edvardsu.
Gnušam se takvih, srednjoškolskih razgovora.
Tvoje reakcije su uznemirile jednu od mojih omiljenih teorija u vezi tebe...
da si imuna na psihoanalitičare...
i da ćeš završiti u naručju nekog drskog kicoša, zalizane kose.
Da sam zainteresovana za takve, odavno bih bila zaljubljena u tebe.
Uđite.
Izvinjavm se. Ovo je od dr Edvardsa.
Već ljubavne poruke, slobodna škola nauke.
"Vaš pacijent, gdin Garms je ovde. Molim Vas, dođite smesta. Entoni Edvards"
Ja nisam želeo da dođem u ovu ustanovu, ali je moj brat insistirao.
Ja ne vidim nikakav smisao u tome.
Vidite, ja ne patim od halucinacija, moj greh je vrlo stvaran.
Ja znam, dr Edvards, da sam ubio svog oca...
I spreman sam da izdržim kaznu.
Uđite.
Hvala vam što ste došli tako brzo.
Slušao sam gdina Garmsa i pomislio da mi Vi možete pomoći.
Gdine Garms, nije trebalo da uznemiravate dr Edvardsa.
U redu je. Vrlo sam zainteresovan za njegov slučaj.
Znala sam da ćete biti, on se uklapa u vaša poglavlja o kompleksu krivice.
Je l' imate nešto protiv da meni kažete o čemu pričate?
Ovde smo da bismo videli možemo li psihoanalizom da izlečimo vaš kompleks krivice.
Ja nemam nikakav kompleks krivice. Znam ono što znam...
Ubio sam svoga oca... - Ne, niste ubili svog oca...
to je zamena shvatanja koja Vas je obuzela.
Oprostite, doktore, Vi ste razgovarali sa njim.
Ne, ne... nastavite.
Ljudi često osećaju krivicu za nešto što nikada nisu počinili...
to najčešće ide od detinjstva.
Dete često poželi da se nešto užasno desi nekome...
i ako se nešto stvarno desi, dete pomisli da ga je ono izazvalo.
Raste sa kompleksom krivice za greh koji je bio samo dečji košmar.
Onda ono što ja mislim nije tačno?
Ne, i kroz samoanalizu, to ćete i shvatiti.
Hoćete li da se vratite u svoju sobu, gdine Garms?
Hari.
Bolje da ga stvaimo na lekove nekoliko dana, izgleda da je potrešen.
Njegova ubeđenja su zanimljiva.
Ali, vi ste se često sretali sa takvim slučajevima...
savršeno ste ih opisali u svojoj knjizi.
Da,...
Da, jesam.
Da li biste mogli da mi učinite uslugu? - Naravno, doktore.
Imam glavobolju. Hteo bih da uzmem slobodno popodne... sa vama.
Razumeo sam da niste na dužnosti sve do posle večere.
Planirala sam da otkucam... - Treba mi malo svežeg vazduha...
a i vi izgledate kao da vam treba.
Treba da ručam sa dr Hamišem. Ima novog pacijenta, kleptomana.
Kleptoman na ručku, ukrašće vam hranu iz usta.
Izvinite.
Halo?
Da, dr Edvards.
Molim? Da, Entoni Edvards.
Ko? Žao mi je, nisam čuo vaše ime.
Norma Kramer?
Molim Vas, gđice Kramer, veoma sam zauzet i ne poznajem vas.
Neka devojka, tvrdi da je...
Mrzim šale na tuđ račun, a vi?
Kada ljudi pozovu i kažu, "Je l' znaš ko je ovde?"
Zvuči kao bivši pacijent. Oni su puni stidljivih trikova.
Moguće. Hajde, idemo.
Posmatraćemo razumno drveće, normalnu travu i oblake bez kompleksa.
Ja mislim da su najveću štetu ljudskom rodu naneli pesnici.
Većina njih su dosadni, ali ne posebno neprijateljski.
Pune ljudima glavu zabludama o ljubavi...
pišu kao da je to simfonijski orkestar, ili let anđela.
A to nije? - Naravno da ne...
Ljudi se zaljubljuju zbog izvesnog odziva na boju kose...
ili boje glasa, ili ponašanja koje ih podseća na njihove roditelje.
Ili nekada bez ikakvog razloga. - Ali stvar je u tome...
da ljudi čitaju o ljubavi na jedan način, a iskuse je na drugi.
Ili očekuju da poljupci budu kao lirske pesme...
zagrljaji kao Šekspirova drama.
Onda kad se uvere u suprotno, razbole se i potrebna im je analiza?
Da, veoma često.
Profesorka, Vi patite "mogo na gogo".
Molim?
Ne možete da se provlačite tamo. - Naravno da mogu...
Provlačila sam se ovuda mnogo puta.
Jeste li se povredili? - Ne, uopšte.
Evo. - Dobro sam.
Obično ovde dolazim sama. - To baš ne zvuči zabavno.
Nisam to radila iz zabave. Zar nije prelepo?
Savršeno.
Ručak. Šta ćete vi? Šunku ili džigernjaču?
Džigernjaču.
Je li neko danas video našeg novog šefa?
Vezan je u čvor.
Odskakutao je sa dr Pitersen u podne.
Čudno je to, da svoj prvi dan provede trčkajući za dr Pitersen...
kao neki balavi brucoš.
Neće joj škoditi da bude izbalavljena...
jadna devojka će uvenuti uz nauku.
Baš sam joj skoro govorio da nešto vitalno nedostaje u njenom životu.
Nemojte da ustajete. Došla sam jer sam čula da je gdin Garms...
postao uznemiren, ponovo. - Da, dao sam mu sedativ.
Žao mi je što nisam bila ovde.
Gluposti, izgleda da ste poučno proveli vreme.
Poučno? - Gospodo, pogledajte joj čarapu...
dama se pela na drvo.
Ili ležala u žbunju.
Ne, drveće je u pitanju, ima lišće u kosi.
Dozvolite meni, dr Pitersen.
Prevazilazite sebe kao šarmera.
Nemojte da idete, uzmite kafu. - Dr Pitersen je već jela...
što se može reći po senfu na njenom prstu...
Rekao bih hotdog, kraj autoputa.
Zaista? Vaše dijagnoze su kao i obično, pogrešne...
Uopšte nije hotdog, već džigernjača.
Baš mi je žao što moram da napustim ovo obdanište, ali moram da vidim gdina Garmsa.
Čini se da imamo Kazanovu glavom i bradom, na čelu Grin Menorsa...
Jeste li primetili kako zarumeni svaki put kada spomenemo njegovo ime?
"LAVIRINT KOMPLEKSA KRIVICE" EDVARDS
"Ovo specijalno izdanje "Lavirinta kompleksa krivice" je
"ograničeno na 750 kopija, svaku je potpisao autor lično. Entoni Edvards"
Veoma je kasno.
Nameravala sam da ponovo pročitam vašu knjigu. Htela sam da je prodiskutujemo...
Nikada nisam diskutovala sa autorom...
Na fakultetu smo imali nekoliko profesora pisaca, ali to je nešto drugo.
Zvučim nervozno, zar ne? - Ne, uopšte.
Mislila sam da želim da prodiskutujem vašu knjigu, zapanjila sam se okolišanjem...
Ustvari ne želim da je prodiskutujem.
Razumem.
Izvanredno je kada čovek otrkije da nije ono što je mislio.
Oduvek sam bila svesna onoga što mi je u mislima...
A sada niste?
Prilično je apsurdno.
Baš je glupo što sam ušla ovde kao neko poremećeno dete.
Predivni ste.
Nemojte tako da govorite, pomislićete da sam zbog toga došla ovde.
Znam zašto ste došli.
Zašto?
Jer nam se nešto dogodilo.
Ali to se ne dešava tek tako, za jedan dan.
Nekada se desi za trenutak. Ja sam to osetio ovog popodneva.
Kao da te pogodi munja.
Udara retko.
Ne razumem kako se to dogodilo.
Šta je bilo? - Nije zbog tebe...
Nešto u vezi tvoje haljine. - Moje haljine? Ne razumem.
Oprosti, nešto me je udarilo...
Imam problema sa živcima ovih dana, tvoja haljina...
Tamne linije... - Bolestan si.
Biću dobro.
Halo? Da, ovde dr Edvards.
Da, da. Šta?
Gde je on? Dolazim odmah.
Garms je pokušao da ubije Floroau, a onda prerezao sopstveni grkljan.
Je li loše? - Mislim da jeste, na hirurgiji je.
Stižem odmah.
Izgubio je dosta krvi, ali će se izvući.
Koliki mu je puls? - 140.
Opada.
Zašto su ugašena svetla? - Kako to mislite?
Mračno je, zato je to uradio. Jer su svetla ugašena.
Upalite ih! I vrata, otključajte ih...
Ne možete držati ljude u ćelijama. - Dr Edvards.
Budale, brbljate o kompleksu krivice, šta vi uopšte znate o tome?
On je učinio to. Rekao mi je, on je ubio svog oca...
Upalite svetla, brzo.
Mračno je, mračno je.
Onesvestiće se. - Dođite ovde.
Izgleda da je srce. - Nije srce, neka vrsta šoka...
izazvana iscrpljenošću.
Odnesite ga u njegovu sobu, ja ću se pobrinuti za njega.
Žao mi je...
Pretpostavljam da sam napravio budalu od sebe.
Ko me je doneo ovde, Vi?
Priličan nered, raspada se na hirurgiji.
Ko ste vi?
Sad se sećam, Edvards je mrtav...
Ubio sam ga i zauzeo njegovo mesto. Ja sam neko drugi, ne znam ko.
Ubio sam ga, Edvardsa.
Nemam nikakvo pamćenje, kao kad gledaš u ogledalo i sve što vidiš je samo ogledalo.
A odraz postoji, znam da je tamo.
Ja postojim, ja sam tamo.
Kako čovek može da izgubi svoje pamćenje i ime, a da i dalje govori ovako?
Kao da je potpuno razuman.
Plašite li me se? - Ne.
Bolesni ste, gubitak pamćenja nije tako strašan problem.
Da, znam. Amnezija...
prevara uma, da bi ostao razuman.
Ostaješ razuman, tako što zaboravljaš nešto previše užasno.
Tu užasnu stvar stavljaš iza zatvorenih vrata.
Mi moramo da otvorimo ta vrata. - Znam šta je iza tih vrata...
Ubistvo. - Ne...
to je obmana koja proizilazi iz bolesti...
Hoćete li mi odgovoriti iskreno i verovati mi?
Verujem vam, ali ne mogu da razmišljam. Ne znam ko sam.
Ne znam, ne znam.
Ko vam je telefonirao juče?
Telefonirao mi? - Da, u kancelariji.
Da, sećam se.
Šta je rekla?
Rekla je da je ona moja sekretarica...
Bila je zabrinuta za mene, nije čula...
Znači, ona je bila sekretarica dr Edvardsa i nije se dugo čula s njim.
Šta je još rekla?
Da mi nije prepoznala glas, da ja nisam dr Edvards.
Pa ste joj iz besa zalupili slušalicu? - Bio sam zbunjen...
bolela me je glava. - Jeste li tada prvi put posumnjali?
Posumnjao prvi put? - Prvi put da ste se zbunili?
Je li se još nešto desilo pre toga?
Da, dok sam bio u hotelu i pakovao se da dođem ovde...
Našao sam tabakeru u kaputu.
To me je uplašilo, ne znam zašto. Evo.
Inicijali J.B., vidite ih? Kad sam ih video u hotelskoj sobi...
počela je da me boli glava.
Verovatno su vaši inicijali.
J.B. J.B.
Morate da spavate, Kad se probudite, moći ćete da mi kažete više.
Ako mi verujete. - Verujem ti.
Kasno je, bolje da ideš da spavaš. Biću ja dobro.
Sigurna sam da neće biti policijske istrage narednih nekoliko dana...
Razgovaraćemo i dogovoriti se, pre nego što se nešto desi
Doći ću ujutru i prijaviti da ste previše bolesni da radite.
NE MOGU TE VIŠE UVLAČITI U OVO IZ VIŠE RAZLOGA,
JEDAN OD NJIH JE ŠTO TE VOLIM.
NEKO VREME ĆU BITI U EMPAJER STEJT HOTELU U NJUJORKU.
ZBOGOM J.B.
Radila sam za dr Edvardsa 5 godina...
čovek koji je razgovarao sa mnom nije dr Edvards.
Pustio me je da uzmem odmor za vreme dok je on na svom...
Bila sam veoma zabrinuta, kada se nije javio prošle nedelje.
Onda sam pomislila da je došao ovde, a da nije prethodno otvorio kancelariju...
Zato sam telefonirala. - Pokažite im fotografiju.
Ovo je drugi čovek. - Koristio je priliku.
Neko je mogao znati kako Edvards izgleda.
Vi nikada niste videli pravog Edvardsa? - Ne, nikada ga nisam upoznao.
Ali sam osetio da nešto nije u redu, čim se ovaj čovek pojavio.
Nije me oduševio kao naučnik...
a sinoć kada se onesvestio, stvarno sam se zabrinuo.
Šta mislite, zbog čega se onesvestio sinoć?
To je očigledno sada. Zbog Garmsa.
Naš uljez je, skoro sam siguran, slučaj amnezije.
Garms ga je vratio u realnost, na trenutak...
Pošto nije mogao da se suoči sa istinom, onesvestio se.
Mislite li da je on ubio Edvardsa? - To nije pod znakom pitanja...
ubio je Edvardsa i zauzeo njegovo mesto, kako bi prikrio zločin...
pravivši se da je žrtva još uvek živa.
Takvo ponašanje je tipična kratkovida podmuklost...
koja ide uz paranoidno ponašanje.
Gubimo vreme, njegova soba je gore.
Ovo je dr Pitersen.
Ova gospoda su iz policije. - Policije?
Šta se desilo? - Ništa zbog čega treba praviti paniku.
Naš dr Edvards je paranoidni uljez.
I vrlo verovatno je kriv za ubistvo Edvardsa...
Nestao je.
Nije u svojoj sobi?
Ostavili ste ga u njegovoj sobi? - Da.
Je li rekao nešto? O sebi, ili zašto se onesvestio?
Ne, nije bio pri sebi. Nije mogao da priča razumno.
Ne delujete iznenađeni što je on lažov, a možda i ubica.
Navikla sam na iznenađenja na poslu.
Jeste li posumnjali nešto?
Ne. Pomislila sam da se onesvestio zbog mentalnog napora.
To je čudna dijagnoza za nekoga ko se tek vratio sa odmora.
Nisam postavljala nikakvu dijagnozu, samo sam bila šokirana što se onesvestio. Nisam razmišljala.
Svi smo prilično šokirani šerife, momak nas je sve prevario...
sve osim dr Merčesona.
I nije vam rekao ništa što bi moglo da vam da ideju gde je otišao?
Ne.
Možda se šetka negde u blizini, moramo da pregledamo teren.
Baš mi je žao što ti se ovo desilo, Konstansa...
Osećao sam da treba da te upozorim u vezi njega, ali nisam bio siguran.
Ne brini, nije tvoja krivica. Otišli su da ga pronađu.
Informisaću te o aktivnostima policije.
Taj momak je očekivao da se izvuče sa tim, kao neki kriminalac.
Gluposti, očigledan slučaj amnezije, nije znao ko je...
ili šta radi. Šta ti kažeš, Konstans?
Ne znam.
Da si ti neko drugi, a ne Konstans Pitersen, glečer u ljudskom obliku...
i čvar istine, ja bih rekao... - Šta biste rekli?
Draga moja, oprosti mi na pomisli, ti govoriš istinu...
Hteo sam da kažem da nešto skrivaš.
Ja sam sentimentalno đubre...
Žena kao ti ne može emotivno da se veže za bilo kakvog muškarca...
zdravorazumnog ili ludog. - Predlažem da promeniš temu.
Biću veoma zainteresovan da mu postavim nekoliko pitanja...
kada ga vrate ovde.
Nećeš ga ti nikada ništa pitati. - Zašto?
Iz prostog razloga, što ga policija neće nikada pronaći živog...
Slučaj amnezije sa policijom za petama je očigledno samoubistvo.
Prekratiće svoj bol i košmare...
tako što će sam sebi prosuti mozak, ili se baciti kroz prozor.
Svojom neosetljivošću vređate dr Pitersen.
Žao mi je, Konstans, što se neki još uvek ponašaju kao studenti medicine.
Nisam uvređena. Mislim da su ideje dr Floroa ispravne.
Nego sam umorna. Laku noć.
Policija je objavila da se u našem komšiluku...
ne nalazi opasni ludak koji je pobegao iz Grin Menorsa...
Potraga za uljezom se proširila na Menhetn...
Slušate WQZK, Rutland, DŽordž Bel.
Sada nastavljamo sa redovnim programom.
Dobar je osećaj rasteretiti noge.
Ja sam iz Pitsburga. To je grad za vas.
U Pitsburgu možete upoznati ljude...
prijateljske. Čovek može da živi i umre u ovom gradu, a da nikoga ne upozna.
Kako bi bilo da ti i ja odemo na pićence, sada pošto smo se upoznali?
Ne, hvala.
Ne moraš da budeš tako uobražena.
Da znate gđo, poznajem bolje ljude od vas u Pitsburgu.
Sigurna sam da ste uspešni sa ljudima, sa polovičnim uspehom.
E sada pričamo.
Je l' možete da mi ne sedite u krilu na javnom mestu?
Dosta je bilo.
Prestani. - Ja sam gost u ovom hotelu.
Šta misliš, ko si ti? - Ja sam hotelski detektiv. Gubi se!
Ovaj grad postaje sve gori.
U redu je, Vi ne morate da idete.
Žao mi je što su vam dosađivali. Posmatrao sam vas...
i ukapirao da bi ovako nešto moglo da se desi.
Glavna dužnost hotelskog detektiva je da predvidi nevolju unapred.
Niste prijavljeni ovde, zar ne? - Ne.
Nisam ni mislio, po načinu na koji ste lutali pogledom.
Tražite li nekoga? Nemojte se mene plašiti...
Vas sam zapazio kao damu u nevolji, koja je izvan grada.
Učiteljica, ili bibliotekarka, šta od toga?
Učiteljica. - I mislio sam...
One uvek izgledaju kao da su nešto izgubile. Možda ja mogu da vam pomognem.
Ne bih rekla. Hvala vam. - Tražite nekog muškarca, pretpostavljam...
mora da je neki rođak.
A po zabrinutom izgledu, rekao bih blizak.
Na primer - muž.
Zapanjena sam. - Pogodio sam?
Ali kako ste pogodili? - Ja sam neka vrsta psihologa.
Morate biti, kad se bavite ovakvim poslom.
Sada, da li biste mogli da mi popunite preostale prazne redove?
Pa, samo smo se posvađali. - I onda ste zažalili...
i pošli ste za njim? To je uobičajena psihologija.
Ali sada se plašite da se suočite s njim? - Ne, ne...
Radi se o tome da ja ne znam u kojoj je sobi...
Rekao je prijatelju da dolazi ovde, ali pod drugim imenom...
pa nisam uspela da ga pronađem. Ali moram da ga pronađem i da mu se izvinim.
Kada je stigao ovde?
Juče ujutru. - Opišite mi ga.
Veoma je visok i zgodan...
Tamna kosa, pomalo naboranog lica...
braon oči i jedan kofer. - Idem da proverim.
Jeste li ga pronašli? - Mislim da smo na dobrom putu.
Oko 25 njih koji odgovaraju vašem opisu je stiglo juče...
Ovo su njihove registarske kartice. Možda prepoznate rukopis.
Vrlo ste lukavi.
Ovo je njegov rukopis. - Džon Braun?
Nije neki originalni pseudonim. Soba 3033.
Hvala vam. Mislila sam da ću ostati ceo dan da ga tražim.
Znao sam da biste. Drago mi je što sam mogao da vam pomognem. I ja sam oženjen...
i znam kako je to kad te žena traži da ti se izvini.
Konstans.
Zašto si došla? Ne duguješ mi ništa?
Uradiću ono što hoću.
Pobrinuću se za tebe i lečiću te i ostati sa tobom dok te ne izlečim.
Ali ne možeš pomagati kriminalcu da se krije.
Ne smeš izlagati opasnosti svoju doktorsku reputaciju, tek si počela...
Neću ti dozvoliti da napraviš glupost. - Ne mogu da izdržim daleko od tebe.
Juče sam ceo dan disala kao da mene love...
Nisam mogla da jedem, da radim, bilo šta drugo osim da mislim na tebe.
Pa sam morala da dođem.
Uzeću sobu na ovom spratu, ovde sam samo kao tvoj doktor...
To nema nikakve veze sa ljubavlju.
Nikakve veze, nikakve veze.
Pokušaj da se setiš. Pusti da ti um ide sve do detinjstva.
Je li bilo srećno? Koga si poznavao?
Nešto mi ne da mira, ali ne znam šta
Nema svrhe. - Živeo si negde...
imao si majku, bio si voljen, imao prijatelje.
Da i verovatno i ženu.
Možeš li da je se setiš?
Nisam rekao da je imam. Rekao sam da je verovatno imam.
Ne, draga. Hvala nebesima da se ne sećam nikakve žene.
Htela bih da ti postavim pitanje iz medicine. - Konstans...
možeš li da me ne bockaš, to me zbunjuje...
Ne mogu ničega da se setim. Osim da te volim.
Kako bi dijagnozirao bol, u gornjem levom kvadrantu...
bol koji je trajan?
Žuč, bešika, srce, ili upala pluća...
u zavisnosti od istorije pacijenta.
Očigledno je da si doktor.
Da, čuveni doktor X.
Ako uspemo da otključamo delić memorije, to će nam dati ključ za dalje.
Jedina stvar koja mi pada na pamet je da sve vreme mislim...
o logici situacije. - Kakvoj logici?
Da sam ja bio sa Edvardsom.
Policija veruje da je varalica, koji je pobegao iz Grin Menorsa...
pacijent koji je posećivao pravog doktora Edvardsa...
u Kumberlandskim planinama, dana kada je nestao.
Nikakav trag doktora Edvardsa nije pronađen, od kako je napustio odmaralište u Kumberlandu...
"u društvu ovog pacijenta".
Sećaš li se toga? - Ne. - Zašto veruješ da si bio sa njim?
Zato što gde god da smo otišli, ja sam se vratio sa njegovim identitetom...
Ne bih se vratio kao Edvards, da nisam znao da je mrtav.
Kako bih to znao, ako nisam bio sa njim kad je umro?
Jesi li bio? - Ne sećam se...
ali logički, mora da sam bio.
I logički, takođe znam zašto telo nije pronađeno...
jer sam ga ja sakrio.
Zar ne vidiš da sve umišljaš?
Nazivaš sebe imenima, insistiraš bez dokaza da si ubica.
Znaš šta je to, zar ne? Kompleks krivice koji govori za tebe.
Fantazija krivice, koja ide sve do tvog detinjstva.
Mislim da si ti prilično blesava. Mnogo si luđa od mene...
što činiš ovo za biće bez imena.
Koje je pobeglo sa parom inicijala.
Policija nije dala tvoje ime ili bolnički karton novinama...
To mora značiti da tvoje ime nije bilo u arhivi dr Edvardsa...
Desila ti se nesreća.
Gde je to bilo?
Šta ti je bilo sa rukom? Izgoreo si je.
Imao si operaciju u zadnjih 6 meseci.
Transplatacija kože, zbog opekotina trećeg stepena. Izgoreo si ruku. Gde?
Boli me. - Pokušaj da se setiš.
Boli me ruka. - Tvoja ruka se priseća...
otvori svoj um i bol će nestati.
Gde se to desilo? - Ne mogu, boli me.
Šta se desilo? - Ruka mi gori.
Pokušaj da se setiš.
Dragi moj, jesi li dobro? - Dobro sam. Šta se desilo?
Ponovo si proživeo nesreću koja ti se desila...
Ali sećanje je dotaklo samo čulni deo uma...
To je početak, stvarno. Bićeš bolje uskoro.
Ko li je to? - Znam.
Naručila sam poslednja izdanja novina.
Vi ste naručili novine? - Da. - Upravo su stigle, doneo sam ih.
Samo trenutak.
Evo. - Hvala.
Slika mi je u novinama. Prepoznao me je.
Moramo da idemo, ne možemo da se pakujemo.
Slušaj, kad ste odlazili sa planine morali ste proći kroz Njujork.
Gde god da ste otišli, mora da ste bili na železničkoj stanici...
mora da si čuo Edvardsa kako traži karte za negde.
Ne sećam se. - Setićeš se...
kada dođeš do šaltera, pokušaj da oživiš ono vreme...
pokušaj da ponoviš ono što je rečeno. Traži iste karte.
Pokušaću.
Filedelfija, 6.39. Hvala.
Otišao si negde sa Edvardsom, traži karte za to mesto.
8.46, hvala.
Šta je u pitanju?
Šta želite, gdine?
Molim Vas, stanite sa strane.
Želim 2 karte. - Dokle?
Do Rima.
- Dokle?
Do Rima.
Kakav Rim?
Mislim Rim u DŽordžiji.
Je l' nešto nije u redu? - Moj muž je bolestan, idemo kući.
Evo, 2 karte za Rim u DŽordžiji.
Biće mu dobro za minut. Ovo brzo prolazi.
Izgleda da je prilično bolestan, pozvaću doktora.
Nemojte, biće u redu. Jesi li bolje, dragi?
Saberi se. Dobro si.
Kada polazi voz? - Birmingem, brzi, za 10', sa 17 koloseka.
Samo sam se zbunio. - Hvala Vam.
Ja ću vas odvesti do voza, za svaki slučaj.
Oporavio se sada. Vrlo ste ljubazni, ali mogu da se snađem.
Ponašaj se kao da idemo u ovaj voz. Sići ćemo i okrenuti se.
Šta nije u redu sa ovim vozom? - Policajac nas je čuo kada smo kupovali karte.
Je li posumnjao? - Nije...
ali ako ode u stanicu, može pronaći naš opis...
setiti nas se, i javiti u Rim u Džordžiji da nas pokupe.
Ne možemo da se vratimo u hotel. Tamo će biti milion policajaca.
Ne vraćamo se, idemo u Ročester...
Hajde, idemo na Grand Central Stanicu.
Da te pitam, zašto idemo u Ročester?
Idemo u posetu doktoru Brulovu. - Onaj što ne voli kečap.
On je bio moj analitičar, on je mene analizirao.
Stvarno? Šta nije bilo u redu s tobom? - Svi analitičari moraju da budu analizirani...
od strane drugih analitičara, pre nego što počnu sa praksom.
Da se uvere da nisi previše luda.
Izgleda da um nije nikada toliko bolestan da ne može da pravi šale na račun psihoanalitičara.
Žao mi je. Ja sam svinja. - I ja sam. Stalno zaboravljam da si ti pacijent.
I ja. Kad te držim ovako sasvim mi je dobro.
Hoćeš li me voleti ovoliko i kada budem normalan?
Biću luda za tobom. - Ja jesam normalan.
Barem mi nije ništa što dug poljubac ne bi izlečio.
Još nikada nisam tako lečila kompleks krivice.
Nećemo da privlačimo pažnju. - Svi to rade.
Oboje idete? - Da, da.
Nemoj da čitaš novine. Hajde da nastavimo, tamo gde smo stali.
Šta da nastavimo?
Pokušaj da se setiš prvog trenutka kada si pomislio da si ti dr Edvards.
Draga, moram nešto da ti priznam. - Slušam.
Kao doktor, ideš mi na nerve.
Evo ja ovde padam u nesvest od ljubavi, a onda mi ti postaviš pitanje...
i više mi se ne sviđaš. Je l' moraš da sediš tamo i smeješ se...
kao neka učiteljica - sveznalica?
Tako to ide u analizi...
Kad doktor počne da otkriva istinu...
kod pacijenta počinje da se razvija mržnja prema doktoru.
Mnogo ćeš me mrzeti, pre nego što završimo.
Hoće ti se to dopasti? - Kao naučniku, hoće.
A, ako te šljepim jednom, hoće li to značiti da si diplomirala?
Da, ali nemoj jako. Ne...
Mislim da treba da nastavimo sa našom istragom.
Sad imamo nove činjenice. - Kakve činjenice?
Ti si doktor, desila ti se nesreća, ruka ti je izgorela...
i bio si u Rimu. - Nikada u životu nisam bio u Rimu.
Ili si bio tamo, ili je trebalo da ideš tamo.
Setio si se nečega što nesumnjivo ima veze sa opekotinom na tvojoj ruci.
Rim, misli o Rimu. Možda Rim u Italiji.
Kada si bio u Rimu? Šta si radio u Rimu?
Razmisli.
Rim...
Sećam se nečega.
Primetili su nas borbeni avioni. - Leteli ste?
Transport. Medicinska oprema. Iznad Rima, išli smo na sever.
Šta se desilo? - Pogodili su nas.
Unakrsna vatra, izgorela uniforma.
Šta još?
Ne znam. Zatamnjuje se.
Napustio si vojsku? - Da.
Verovatno sam dezertirao, mrzeo sam to.
Mrzeo sam ubijanje, toliko mogu da se setim.
Tvoj kompleks krivice je očigledno raspaljen time što si bio vojnik.
Prestani, samo brbljaš k'o Kralj Solomon...
polu razgovetan đavolski govor, koji nema nikakvog smisla...
ako nešto mrzim, onda je to samozadovoljna žena.
Dragi, tek smo počeli. Nemoj već da udaraš jako.
Radila sam kao asistent dr Brulova, godinu dana nakon stažiranja...
On me je ubacio u Grin Menors. Dopašće ti se Aleks.
U to sumnjam. Sasvim mi je dovoljan jedan psihoanalitičar.
Šta ćeš mu reći? - Da smo na medenom mesecu.
Doktorka, imate najdivnije lekove.
Dobro veče. Je l' tu doktor Brulov? - Nije. Izašao je posle večere.
Treba brzo da se vrati.
Hoćete li mu reći da mu je večera na stolu...
Žao mi je, ali ne mogu više da čekam.
I tamo ga čekaju dva čoveka.
Kako ste? - Kako ste?
Kako ti je majka u zadnje vreme? - Još se žali na reumu.
Uobražava da treba da budem prebačen na Floridu.
Rekao sam joj: "Očekuješ li od mene da rizikujem šansu da budem unapređen..."
"samo zato što ti imaš reumu?"
Jesi li uzeo predmet?
Da, rekao mi je da premeštaj može da se uredi, ali...
bih opet morao da krenem od čina podnarednika. Mislim da to nije pošteno...
nakon svega onoga što sam uradio u vezi sa narkoticima.
Šta je rekao na to? - Puno toga...
rekao je nešto kako sam ja mamin sin...
Izvinite, moglo bi biti za mene. Dao sam štabu ovaj broj.
Halo. Da, ovde poručnik Kuli.
Je l' ima nešto novo?
Kada ste to saznali?
Ne, dobro, dolazim kasnije. Zdravo.
Ko je to?
Draga moja!
Nisam stigla da ti se najavim. Upravo sam stigla.
Da sam znao da si mi ti ovde, došao bih kući brže.
Držao sam predavanje u bolnici.
Jesu li ova gospoda sa tobom? - Ne, ovde sam sa...
Mi smo iz policije. Ja sam poručnik Kuli, ovo je podnarednik Delesbi.
Zbog čega?
Mislili smo da nam možete dati neke podatke o dr Edvardsu.
Podatke? Kakvo je ovo proganjanje?
Rekao sam policiji juče, da o Edvardsu ne znam ništa.
Ali, juče ste imali neku teoriju...
Objasnio sam policajcu da ako je Edvards...
poveo na odmor paranoidnog pacijenta...
onda je on bio veća budala nego što sam ja mislio da jeste.
To je isto kao kada se igraš napunjenim pištoljem.
Mislite li da ga je možda taj pacijent ubio?
Ja ne mislim ništa, nisam ja policijski ker.
Je li dr Edvards bio vaš dobar prijatelj?
O čemu vi pričate? Čovek je bio nemoguć.
Posvađali ste se sa njim u Njujorku?
Ne u Njujorku, u Bostonu na Konvenciji psihijatara...
Kakav to analitičar želi da leči psihozu tako što odvodi ljude na klizanje?
Ili na kuglanje?
Koliko sam razumeo, pretili ste mu da ćete mu razbiti nos.
Samo sam ustao i otišao i šutnuo nekoliko stolica...
na kojima nije niko sedeo. Tako da mi nemojte više postavljati pitanja...
Sad imate činjenice. - Hvala Vam.
Oprostite na smetnji.
Ako se nešto pojavi, obavestićemo Vas.
Doviđenja, gospođo. Doviđenja, gdine.
Šta misliš, zašto njuškaju?
Sledeće je da me optuže za ubistvo trećeg stepena.
Aleks, htela sam da ti pišem, ali se sve brzo odigralo...
Udala sam se. - Ko se udao?
Aleks, ovo je moj muž, Džon Braun. - Drago mi je što smo se upoznali.
Venčali ste se? Nema ničeg lepšeg od svežeg venčanja...
još nema psihoze, nema svađa, nema kompleksa krivice...
Čestitam vam, i želim vam da imate bebe, a ne ljudoždere...
Kako bi bilo da popijemo po čašu piva, kao u stara dobra vremena?
Istina je, da nemamo hotelsku sobu. Svi hoteli su popunjeni.
Šta vi tražite u hotelu? To je za milionere, a ne za zaljubljene.
Ostaćete ovde. Pogledajte me kako živim sa otvaračem za konzerve.
Moja domaćica je otišla da radi, moja sekretarica je olupina...
i imam ženu koja mi čisti i koja ne zna da kuva i mrzi me...
Kuvaj mi kafu ujutru i kuća je tvoja.
Baš divno od tebe. - Nema ničeg divnog u vezi mene.
Baš mi je drago da vidim moju staru asistentikinju. Najmlađa, ali najbolja koju sam imao.
Sad, ko zna? Kao što bi moj stari drug Sanabaum govorio...
"Žene su najbolji psihoanalitičari..."
"dok se ne zaljube..."
"posle toga postaju najbolji pacijenti."
Laku noć i lepi snovi...
Koje ćemo analizirati za doručkom. - Laku noć i hvala na svemu.
Svaki Konstansin muž je i moj muž.
Laku noć. - Laku noć.
Baš je bio otresit sa policijom. - Jeste.
Uradio je to kao ekspert.
Osećala sam se glupo par sekundi, ali je dobro ispalo.
Šta ako je profesor lukaviji nego što se predstavlja.
Aleks, ma ne. Stvari su se promenile od kako sam ja bila ovde.
Aleks nije ništa pomislio, on je divan.
Možda, ali nije nas čak pitao ni za kofere.
Uvek je takav, društveno uspavan.
Znaš šta, ova soba izgleda kao da se promenila, ali nije...
Ja sam se promenila. To se zove transfer afekta.
Šta to?
Činjenica da sve izgleda predivno u ovoj sobi.
Znači tako se to zove? - Jesi se uplašio od policije?
Ne, takve sitnice se ignorišu na medenom mesecu.
Koliko sam razumeo, ovo ti je prvi medeni mesec.
Da, mislim, bio bi, da jeste.
Čak šta više, ne sećam se da sam ikada pre poljubio drugu ženu.
Ni ja nema ničeg sličnog u svom pamćenju.
Tako si divna.
Naravno, ja nisam dete. - Daleko od toga.
Potpuno sam svesna da smo mi skup inhibicija.
Dinamita.
Molim te, nemoj to da radiš. - Zašto?
Nije etički, ja sam ovde kao tvoj doktor.
Pa, doktorka, prestanite da brinete, ja ću spavati na kauču.
Ne, to je takođe neetički.
Ovaj medeni mesec je već dovoljno komplikovan bez uvlačenja medicinske etike u njega...
Pretpostavljam da pod ne dolazi u obzir.
Pacijent uvek spava u krevetu, a doktor na kauču...
potpuno obučen. - Vidim da poznaješ pravila.
Prisećaš se nečega. - Ne.
Ova soba te podseća na nešto. - Ne.
Opireš se sećanju, šta ti je na pameti?
Ne znam. - Znaš, samo se opireš.
Ne počinji. Nemoj da mi stojiš tu sa tim izgledom pametnjakovića...
Muka mi je od tvoje dvolične priče. - Gledaš u krevet.
Šta te plaši? Belo, linije...
Kad sam pravila viljuškom šare na stolnjaku, to te je iznerviralo...
i one noći kada si me poljubio, odgurnuo si me zbog moje haljine...
koja je bila bela, sa tamnim linijama. Pokušaj da razmisliš...
Zašto te belo plaši? Zašto te linije plaše?
Razmišljaj o belom. - Plaši me, ne smem da pogledam.
Nemoj da bežiš, stani mirno. Pogledaj i seti se.
Dragi.
Dragi ne smeš da se plašiš...
Ne smeš, jer napredujemo.
Imamo reč BELO na našoj strani.
Jeste li to Vi, gdine Braun?
I mislio sam da ste Vi.
Nisam mogao da spavam, pa sam sišao da radim.
Kad ostarite, ne treba vam mnogo sna.
Uzeo sam čašu mleka i krekere, pridružite mi se, molim vas...
Doneću još jednu čašu. Drago mi je da imam društvo.
Niko ne voli da sam pije mleko i jede krekere.
Kad sam bio mladić, uvek sam govorio...
Kad bih samo mogao da budem sam, umesto što gubim vreme sa ovim ljudima...
bio bih srećan.
Sada govorim obrnuto.
To je tajna starosti, sve postaje obrnuto.
Znate li ko pravi najviše problema u svetu? Stari ljudi.
Oni uvek brinu šta će biti sutra...
pošto njih više ne bude bilo.
Zato imamo ratove.
Zato što stare ljude ništa drugo ne može da uzbudi.
Pijmo Vama u zdravlje...
za to kad ste mladi i ne zanima vas ništa osim življenja.
Aleks, Aleks jesi li dobro?
Dobro jutro. Da, dobro sam. Hvala ti.
Zaspao sam u fotelji. - Da. - Koliko je sati? - 7.
Sanjao sam. Ovog jutra dobijam pravu kafu.
Moj muž, mora da je izašao veoma rano, nista ga...
Nije izašao. Tamo je na kauču.
Dobro je, lepo spava.
Drago moje dete, misliš li ti da stari Aleks Brulov...
jedan od najvećih mozgova u psihijatriji...
ne ume da izračuna da je 2 + 2 = 4?
Trabalo je da znam.
Kad sam te video sa mužem, koji ima proširene zenice...
kome podrhtava leva ruka, koji je na medenom mesecu bez prtljaga...
i čije ime je Džon Braun, praktično sam znao, o čemu se radi.
Šta se desilo? - Samo ono što sam i očekivao.
Nema svrhe rizikovati sa potencijalno opasnim slučajem.
Sedeo sam ovde i čekao, ako počneš da vrištiš, ja sam spreman...
I tako je on sišao, i on je opasan, video sam mu po izrazu lica.
Pa sam samo pričao, dok sam mu sipao bromid u čašu mleka...
dovoljno da obori 3 konja.
Kad je pao, otrčao sam da vidim, jesi li dobro, a ti si spavala kao beba...
pa sam se vrati ovde da pazim.
Borba protiv njegovog stanja ga nekada iznervira...
ali je bezopasan.
Ovo sam pronašao u njegovoj ruci sinoć.
Nije ni znao da ima to. Ne smeš tako da misliš.
Nije hteo da te povredi, on to ne može.
Dete moje, on nije pri zdravom razumu. - To nije tačno.
Ja imam malo više iskustva sa ovakvima, od tebe.
Potvrđujem da znaš više od mene, ali...
Nemoj da završiš ovu rečenicu uobičajenom ženskom kontradikcijom.
Potvrđuješ da znam više od tebe, ali ti znaš više od mene?
Ženske priče!
Šta ćeš da uradiš? - Nešto što je više zbog tebe, nego zbog mene...
Pozvaću policiju. - Nemoj, molim te...
Ti meni naređuješ? Moj đak?
Ti ne poznaješ ovog čoveka, poznaješ samo nauku...
poznaješ njegov um, ali ne i njegovo srce.
Govorimo o šizofreničaru, a ne o ljubavniku.
Govorimo o čoveku.
Ljubav.
Pogledaj se, dr Pitersen, obećavajući psihoanalitičar...
je odjednom srednjoškolka zaljubljena u glumca, ništa drugo.
Aleks, pusti me da ti ispričam o njemu. - Šta ti tu imaš da mi kažeš?
Oboje znamo da mozak zaljubljene žene...
funkcioniše na najnižem nivou intelekta.
Doktor mi je rekao da ne pušim ujutru, ali sam previše uzbuđen.
U pravu si. Ja nisam analitičar, nisam čak ni doktor ovde...
Obraćam se tebi kao jednom doktoru.
Nemoj da veruješ onome što kažem, već onome što osećam.
Um nije sve, nekada srce može dublje da sagleda.
Policijska istraga može upropastiti njegovu šansu da ozdravi...
Ja ga mogu spasiti.
Ali ako je ubio dr Edvardsa, kako ti tu možeš da pomogneš?
Nije, nije.
Ali ako se ispostavi da jeste, u šta sam siguran da hoće...
Neće. Ti si mi ispričao šta je Frojd rekao. Čovek u amneziji ne može da uradi...
ništa što njegov pravi karakter ne bi učinio.
A odakle ti znaš kakav je njegov pravi karakter?
Znam, znam. - Ona zna...
Na ovaj način nauka ide unazad...
Ko ti je rekao ko je on? Frojd? Ili kristalna kugla?
Ne bih mogla da osećam ovako nešto prema čoveku koji je loš...
ili koji je počino ubistvo.
Ne bih mogla da osećam ovaj bol za nekim ko je zao.
Ti si 20 puta luđa od njega.
Ona ne bi mogla da ga voli, ako on nije dobar.
To su dečje priče, ništa drugo. Šta hoćeš od mene da uradim?
Daj mi vremena da ga lečim i izlečim, pre nego što ga policija pronađe...
i šokira toliko da posle ne može da se izleči.
To može potrajati godinu dana. - Ne, ne.
Pola godine? Treba da sedimo i krijemo se pola godine?
Da čekamo da vidimo da li će ti prerezati grkljan ili će meni prerezati grkljan...
i zapaliti kuću. Draga moja devojčice...
čak i zaljubljenoj ženi, to mora izgledati malo nerazumno.
Samo još par dana, pre nego što ga prijaviš...
još par dana, i ako do tada ja ne učinim ništa...
ako oboje ne možemo da učinimo ništa, onda možeš da pozoveš policiju.
Ti ne prikrivaš zločinca. Nema nikakvih dokaza...
osim njegovih fantazija o krivici. On je samo mogući svedok...
onoga što se desilo dr Edvardsu.
U njegovom stanju, on ne može policiji da kaže ništa.
Ne činiš ništa protivzakonito, mi samo pomažemo...
istrazi, kao doktori...
Doktori, koji žele istinu više i od njih.
U redu. - Sačekaćeš?
Idi mi skuvaj kafu. Praviću se da se ponašam razumno nekoliko dana.
Hvala ti, hvala ti puno.
Skuvaću ti kafu, sa jajetom.
Ko ste Vi? - Ja sam dr Brulov. - Brulov? Tako je.
Ko mi je dao bromid? - Ja sam ti dao, da bi zaspao.
Brulov.
A, da. Ročester.
Kako se ti zoveš? - Ne znam.
Konstans vam je ispričala. - Niko mi nije ispričao...
ako ne mogu da prepoznam osobu koja pati od amnezije kada je vidim, šta onda mogu?
Ne sećaš se majke ili oca? - Ne.
Žene ili devojke? - Ne.
Nemoj sa mnom da se svađaš. Hoću da ti pomognem, ako mogu.
Predstavljaću ti sliku tvoga oca. Moraš na mene gledati kao na svog oca.
Moraš mi verovati, osloniti se na mene.
To je prečica, ali nemamo mnogo vremena.
Možda imaš nešto da mi kažeš...
neku misao, nekoliko reči iz ugla tvoje glave?
Hajde, pričaj mi, šta god ti je na pameti, samo reci.
Nema ničega. - Možda si nešto sanjao?
Jesam. - Šta si sanjao?
Ne verujem u snove, te Frojdovske stvari su koještarija.
Ti si baš merodavan.
Imaš amneziju, kompleks krivice...
ne znaš jesi li došao ili si otišao...
ali Frojd je koještarija, to znaš.
Pametnjaković.
Ne dopadam ti se, tata. - Želiš li da ti pomognem, ili ne?
Žao mi je.
Objasniću ti za snove, da ne bi mislio da su koještarija.
Tajna onoga ko si, i šta te je nateralo da bežiš...
sve te tajne su zakopane u mozgu...
ali ti ne želiš da ih pogledaš.
Ljudsko biće, često ne želi da zna istinu o sebi...
jer misli da će se od toga razboleti.
Tako postaje još bolesniji, pokušavajući da zaboravi. Pratiš li me?
Kako se osećaš? - Kafa. - Užasno.
Pacijent će nam ispričati šta je sanjao.
Fino, zapisivaću. Idem po naočare.
Evo gde dolaze snovi.
Oni će ti reći šta pokušavaš da sakriješ.
Ali oni će ti to ispričati pomešano kao komadi slagalice.
Problem analitičara je da ispita slagalicu...
i postavi komade na pravo mesto...
i sazna šta to ti, dođavola, pokušavaš da kažeš sebi.
Da vidimo. Sve vreme dok sam sanjao, mislio sam da to nešto znači.
Postojalo je neko drugo značenje toga, koje je trebalo da otkrijem.
Saznaćemo.
Samo ne mogu da razumem kakvo je to mesto...
izgledalo je kao kockarnica.
Ali nije bilo nikakvih zidova, samo zavese sa nacrtanim očima na njima...
jedan čovek je išao unaokolo sa makazama i sekao zavese...
a onda je naišla jedna devojka, jedva da je nešto imala na sebi i počela je da ljubi sve redom.
Prvo je prišla mom stolu.
Prepoznaješ li tu što je ljubila?
Bojim se da je ličila na Konstans.
To je najobičniji željeni san. Nastavi.
Sedeo sam tamo, igrao karte, sa čovekom koji je imao bradu...
Ja sam mu podelio, ja sam bacio 7. tref.
Rekao je: "To je 21, ja pobeđujem". Ali kada je pokazao svoje karte...
one su bile prazne. A onda je došao gazda i optužio ga za varanje...
Vikao je, "Ovo je moje mesto..."
ako te još jednom uhvatim da varaš, srediću te."
Izvini za ono sa ljubljenjem.
Drago mi je da me nisi sanjao kao razbijačicu jaja, kao što je jedan pacijent.
Zašto? Šta je to značilo? - Nije važno.
Ima li tebi nekakvog smisla, ovo što sam sanjao?
Još ne. Pokušavaš da kažeš nešto sebi...
saznaćemo kasnije šta je to.
Ima još dosta toga. - Nastavi, pokušaj da se setiš detalja...
što budalastije, to bolje, sa naučne strane.
Čovek koji se oslanjao na ivicu nakošenog krova visoke zgrade je bio čovek sa bradom.
Povikao sam mu da pazi.
Onda je pao, polako, sa nogama u vazduhu.
Onda sam ponovo video gazdu, čoveka sa maskom...
krio se iza visokog dimnjaka i držao je mali točak u ruci.
Video sam kako mu ispada točak na krov.
Odjednom, ja trčim. Onda sam začuo nešto iznad glave...
to su bila ogromna krila...
jurila su me i skoro uhvatila, i onda sam došao do podnožja brda.
Mora da sam uspeo da pobegnem, ne sećam se.
Eto to je sve što je bilo. Onda sam se probudio i video dr Brulova.
Uzmi malo kafe. - Hvala.
Nešto se desilo. - Šta to?
Sneg. - Svetlo ga je uplašilo...
Fotofobija.
Ne, u pitanju je sneg.
To je belina koje se plaši, sneg i oni tragovi.
Kakvi tragovi? - Tragovi sanki u snegu.
Njegov prvi simptom je bio šok kad je video tragove viljuške na stolnjaku.
I moja haljina je imala tamne linije na sebi.
I sinoć beli pokrivač, i oni tragovi u snegu.
Spustićemo roletne. - Dr Edvards je voleo sport...
spominjao je tenis i skijanje kao veoma dragocene...
u lečenju mentalnih bolesti.
Skijanje...
Tragovi skija u snegu.
To je ono što mu one tamne linije simbolizuju...
njegovo užasavanje njima znači...
da su usko povezane sa nastankom njegove amnezije.
Da, zamisli da si na skijama.
Gde li je Edvards išao na skijanje? Moramo saznati.
Možeš li nam ti reći? Pokušaj.
Rekao nam je u snu. Daj da pogledam tvoje beleške.
Šta možemo da uradimo za njega?
Ti nisi njegova mama, ti si analitičar...
ostavi ga na miru, sam će se izvući.
Nakošen krov, to znači - na planini.
Bili su na skijanju. Slika oca, čovek sa bradom je Edvards...
Jednostavno je, sleteo je u ambis dok je skijao.
A onda ga senka prati niz brdo.
To može značiti da je bežao iz doline.
Skijaška odmarališta se nazivaju dolinama, kao na primer, Sunčana dolina.
Progonila ga je figura sa krilima, veštica ili...
Ne, ta figura si ti.
Kada bi tebi porasla krila, bila bi anđeo.
San pokušava da mu kaže ime odmarališta.
Anđeo, Anđeoska dolina...
Sećaš li se Anđeoske doline? - Ne.
Možemo nazvati turističku agenciju i raspitati se za imena odmarališta.
Nije bila Anđeoska dolina... setio sam se.
To mesto se zvalo Gabrijelova dolina. - Čega se još sećaš?
Ko je maskirana osoba iz tvog sna?
To je bila nesreća, skijaška nesreća, sećaš se?
Dr Edvards je otišao... - To nije bila nesreća.
Ne mogu više ovo da podnesem. Dosta mi je.
Moramo da pozovemo policiju.
Ne, moramo da odemo u Gabrijelovu dolinu, moraš da ideš sa mnom.
Ovo je za Kulija, kad stigne. - Reći ću mu.
U 4.45? Hvala, doviđenja.
Ima voz koji polazi za sat vremena.
Možemo da presednemo za Gabrijelovu dolinu.
Znam šta moram da uradim, ne mogu da odem i da te dovedem u opasnost...
Znam za ono sinoć.
Ništa se nije desilo. - Ali će se desiti. Moram da završim sa time.
Ja tebe volim, ali nisam vredan da mene vole. Možeš mi pomoći posle.
Nema ti pomoći posle...
Ako se predaš policiji u ovom stanju, nema posle, ni za jedno od nas.
Ja mogu da te izlečim. - Ali ne možeš da ispraviš ubistvo.
Nema ubistva da bi se ispravljalo. - Ja sam ga ubio.
Prestani. - A onda, ono od sinoć...
Ne pokušavaj da me zaustaviš, moram da idem. - Krivica, krivica...
živeo si sa time, dugo, zar ne?
Jesam. - Još od detinjstva.
Molim? - Još od detinjstva...
pokušavaš da pobegneš od nečega.
Oduvek si osećao krivicu za sve. Šta se to desilo u tvojoj mladosti?
Mora da je užasno, kad bi ti pre pomislio da si ga ubio,...
nego da se setiš šta se desilo. - Dosta.
Rekao si da me voliš. Pogledaj me, zašto se ja borim za tebe?
Zato što te volim, trebaš mi. - Ali ja sam ništa.
Pođi sa mnom u Gabrijelovu dolinu. - Šta će dobro to doneti?
Kad ugledaš brdo, gde se to desilo, setićeš se.
MI ćemo ići na skijanje, kao što si išao sa Edvardsom...
Ja sam bio tamo, ja sam ga ubio. - Videćeš šta se stvarno desilo.
Misliš, zato što će se desiti ponovo. - Da.
A, šta ako sam ga ubio?
Nije li istina da ako se epizoda ponovi...
da ću verovatno, uraditi istu stvar, kao i pre?
Kako ti možeš znati da neću ubiti ponovo? - Zato što znam da ga nisi ubio.
Imaš toliko poverenja u mene, da bi pokušala tako nešto?
Naravno da imam. Vraćamo se na tu skijašku stazu.
Saznaćemo šta te to iz detinjstva proganja celog života.
Takođe ćemo saznati šta se desilo sa dr Edvardsom.
Jesi li je već video negde?
Idemo.
Oduvek sam volela žensku odeću, ali se nikada nisam usuđivala da je nosim...
ali nakon ovoga, hoću. Nosiću baš ono što se dopada meni...
i tebi...
čak i one čudne šešire...
one zbog kojih izgledaš pomalo pijano.
Stavi ih.
Ipak je bilo nešto u mom detinjstvu. Nešto u mom detinjstvu!
Sad se sećam. Ubio sam svog brata.
Nisam ubio svoga brata, to je bio nesrećan slučaj.
To te je proganjalo celog života, to je sećanje kojeg si se plašio.
DOKTORKA KONSTANCA PETERSEN I OSUMNJIČENI BR.14298 SU TRENUTNO
U KOLIBI NA GABRIJELOVOM JEZERU. POŠTO SU NOVI DOKAZI PRONAĐENI
NADZOR JE IZUZETNO VAŽAN DOK NE PRISTIGNU NADLEŽNI OFICIRI PORUČNIK J.R. HANGEJT PODNAREDNIK DOAN
To je kao kada gledaš u staru slikovnicu...
gledaš poznate slike.
Išao sam u medicinsku školu Kolumbija, imao sam devojku koja se kikotala...
koja je srećno udata za mog cimera, Kima. Uzgred...
moje ime je Džon Balentajn. - Drago mi je da smo se upoznali.
Moj dosije u vojsci je u redu. Otpušten sam kao invalid.
Naleteo sam na doktora Edvardsa kad sam bio na Kamberlandskim planinama...
dok sam pokušavao da se oporavim od nervnog šoka, koji sam imao zbog slupanog aviona.
On je bio na odmoru, ali sam ga ja zamolio da mi pomogne...
a on me je pozvao na skijanje. Išli smo preko Njujorka...
i čini mi se da smo otišli na ručak, taj ručak mi je malo nejasan...
Stigli smo ovde, a nesreća se desila na onom mestu.
Tamo gde si me spasao.
Hajde da ne bude nikakve zabune oko toga, ko je koga spasio...
Otišao je tamo, još uvek mi je maglovito, ali...
znam da je bio oko 50 stopa ispred mene, video sam ga kako ponire.
To te je zaludelo, tada počinje tvoj kompleks krivice...
koji te je navodio na to da si ga ti ubio. Pa si morao da bežiš i od toga.
Uzeo si ulogu Edvardsa, da bi dokazao sebi da on nije mrtav...
pa onda nisi mogao ti da ga ubiješ.
Profesorka, nisam shvatao u stanju amnezije, koliko ste predivni.
Sad pošto ti se vratilo sećanje, ne smeš ga ponovo izgubiti.
Prekasno je, sad sam neizlečiv.
Kakav je osećaj biti veliki analitičar? - Nije loš.
A veliki detektiv? - Divan.
A da te neko ludo obožava?
Predivan.
Ti izgledaš divno...
u belom, sa narandžastim cvetićem u kosi.
To zvuči neodređeno, kao da ima veze sa brakom.
Briljantna analiza, doktorko.
Zdravo.
Poznajete poručnika Kulija i podnarednika Džilespija iz Ročestera?
Da, dobro ih poznajemo. - Kako ste nas pronašli?
Nismo zahvaljujući vašem prijatelju dr Brulovu. - Vodili smo istragu u stanici...
Ostavili ste trag dug jednu milju. - Stigli ste taman na vreme.
Verujem da je to uobičajena rečenica.
Pronašli smo telo dr Edvardsa...
gotovo na istom mestu, na kom ste rekli lokalnoj policiji da će i biti.
Dobro ste upamtili mesto. - Hvala Bogu da je sve razjašnjeno.
Ne baš, dr Pitersen. Bojim se da je pronađen metak u telu.
To nije moguće.
U leđima. - Ovo je slučaj ubistva.
Moramo vas zadržati, gdine. Dužnost mi je da vas obavestim...
da sve što kažete može biti upotrebljeno protiv vas.
Ne smeš da kažeš da si ga ubio. Pokušaj da se setiš šta se dogodilo...
pre nego što je Edvards sleteo.
Ali kad je rekao da ga je ubio, on nije bio pri sebi...
on je bio u stanju velikih mentalnih muka.
Ne možete ga zatvoriti, ne možete...
To će mu uništiti um, zar ne shvatate?
Zbogom, dragi moj.
Nećemo odustati. Boriću se i oslobodiću te.
Draga moja devojko, ne možeš razbijati glavu protiv realnosti...
i govoriti da nije tu.
Dokaz je nedvosmislen.
Ne možemo ga ukloniti tako što želimo, ili plačemo.
Verovao mi je. Odvela sam ga u zamku. Ja sam ga osudila...
Je li ti to dovoljno realno?
To nije ničija krivica...
Slučaj je bio malo dublji, nego što si mislila, to se neretko dešava.
Jedno moraš shvatiti: gotovo je, za oboje.
Nije gotovo.
Imaćeš druge slučajeve. - Nije gotovo i nikada neće ni biti.
Ne traži od mene da prestanem, jer ne mogu.
Žao mi je...
Hvala ti što si sredio stvari sa dr Merčesonom i ostalima.
Veoma je tužno, kad voliš i izgubiš nekoga...
ali nakon izvesnog vremena, zaboravićeš...
i uhvatiti nit života, tamo gde si stala, ne tako davno...
i radićeš vredno, ima puno zadovoljstva u vrednom radu...
Možda najviše.
Pisaću ti.
Aleks, ti si veoma dobar.
Žao mi je što vas požurujem, dr Brulov, ali auto vas čeka...
Vreme je. - Hvala...
Uvek kasnim, uvek zaboravljam.
Briljantan čovek. - Trebalo je da odem do stanice sa njim.
Previše si umorna. Znam taj osećaj iscrpljenosti dobro.
Moraš se šaliti na taj račun, ili ćeš eksplodirati.
Ja ću pokušati da ti pomognem na bilo koji način.
Možeš li da se brineš za sebe? - Da.
I pokušaj da zaboraviš stvari, koje je bolje da zaboraviš.
Imaš dobru karijeru pred sobom, Konstans.
Hvala vam. Ima barem jedna dobra stvar iz svega ovoga...
vi ste se vratili u Grin Menors.
Ko zna šta bi se desilo pod dr Edvardsom.
Poznavao sam Edvardsa slabo, nikada mi se nije dopadao...
ali je bio dobar čovek, na neki način, pretpostavljam.
Pa, laku noć, Konstans. Nadam se da ćeš biti odmornija ujutru.
POZNAVAO SAM EDVARDSA SLABO...
NIKADA MI SE NIJE DOPADAO.
POZNAVAO SAM EDVARDSA SLABO...
POZNAVAO EDVARDSA... POZNAVAO SAM EDVARDSA SLABO...
POZNAVAO EDVARDSA...
POZNAVAO...
IGRANJE KARATA ČOVEK SA MASKOM 7. TREF
Uđi.
Želim da razgovaram sa vama, dr Merčeson.
Kasno je i potreban ti je odmor, Konstans.
Moram da razgovaram sa vama.
Noćni razgovori su loši za živce.
Nešto u vezi posla? - Da.
Zar ne može da sačeka do jutra? - Ne može da čeka.
Sedi.
U čemu je problem?
Radi se o snu koji mi je ispričao jedan pacijent...
Smem li da pitam o kome je reč? - Pacijent je Džon Balentajn.
I mislio sam.
Još uvek radiš na dokazivanju negove nevinosti?
Lepa odanost, jedna od tvojih najboljih osobina.
Šta je sanjao?
Da je bio u kockarnici, prepunoj ljudi koji igraju sa praznim kartama...
Prazne karte? Očigledno je pokušao da negira da se radi o kockarnici.
Jedna soba je prolazila i sekla zavese...
druga je bila oskudno odevena devojka koja je ljubila svakoga...
Uz malo mašte, može se pomisliti da se to odnosi na Grin Menors.
To sam i imala na umu.
Zanimljiva misao za poigravanje. Nastavi.
Oči su bile naslikane na zavesama.
Čuvari Grin Menorsa.
Pacijent je igrao karte, ali one više nisu bile prazne...
igru 21, sa čovekom koji je imao bradu, koji je očigledno dr Edvards...
Da, ljudi često sanjaju analitičare kao ljude sa bradom.
Dao je Edvadrsu 7. tref (klub), a Edvards je rekao, "To je 21 ."
Rekao bih da je pacijent hteo da kaže lokalni...
7. tref, može značiti klub. - Da, sa rečju 21 u njemu.
Postoji takvo mesto u Njujorku. Zove se Klub 21.
Čuo sam.
Pacijent je sanjao...
da je vlasnik ušao i optužio dr Edvardsa da vara...
Naredio je Edvardsu da izađe i rekao: "Neću ti dozvoliti da više igraš ovde..."
"ovo je moje mesto. Srediću te!"
To ima duplo značenje: Klub 21, i Grin Menors...
Ali vlasnik bi se pre odnosio na ovo drugo.
U stvari, rekao bih da je taj besni vlasnik koji je pretio dr Edvardsu...
JA.
I meni se tako činilo.
Pretpostavljam da si došla na tu ideju tek večeras?
Da.
I nikome nisi poverila svoje psihoanalitičarske nalaze? - Još ne.
Je li sanjao još nešto?
Jeste. Pacijent je sanjao da su on i Edvards bili na iskošenom krovu...
i video je Edvardsa kako pada sa ivice u smrt.
Takođe je video besnog vlasnika, kako se krije iza dimnjaka i smeje se...
Držao je mali točak, ispao mu je taj mali točak.
Simbolizacija točka mene spašava.
To je bio revolver.
Vlasnik koji je pretio Edvardsu u Klubu 21...
je ispustio revolver u sneg, nakon što ga je upucao u leđa.
Oružje je još uvek tamo ispod drveta...
sa otiscima prstiju ubice.
Ne mogu se složiti sa tim delom tvoje interpretacije...
iz prostog razloga što je to oružje sada u mojoj ruci.
Pomislio sam da bi ovako nešto moglo da se desi...
kad sam se izleteo da sam poznavao Edvardsa.
To je podstaklo tvoj hitar, mladi um.
Imali ste nervni slom...
U stanju panike ste čuli da Edvards treba da zauzme vaše mesto.
Onda ste ga videli u restoranu...
gde je ručao sa Džonom Balentajnom.
Optužili ste ga da hoće da vam ukrade radno mesto. Pretili ste mu da ćete ga ubiti.
Smirio vas je i rekao vam da ide na skijanje.
Pratili ste ga do tamo, i upucali ga iza drveta.
Dosta. Priča ti je besmislena.
Napravićeš budalu od sebe...
Analitičarka obuzeta ljubavlju, igra se detektiva u snu.
Za policiju neće biti snova.
Saznaće od konobara u Klubu 21 da ste bili tamo...
Identifikovaće vas kao čoveka koji se posvađao sa dr Edvardsom...
Biće ljudi koji su vas videli u vozu ka Gabrijelovoj dolini.
Nikakvi snovi neće biti potrebni za ovaj slučaj.
Shvatam...
ti si odličan analitičar, ali si u stvari, glupa žena.
Šta si mislila da ću da uraditi kad mi ovo ispričaš, da ti čestitam?
Zaboravila si, u svojoj posvećenosti pacijentu...
da je kazna za dva ubistva ista kao i za jedno.
Vi nećete počiniti drugo ubistvo, dr Merčeson.
Nisam planirao, ali ovde si. I nećeš otići.
Čovek vaše inteligencije, neće počiniti glupo ubistvo.
Vi mislite da niste mentalno odgovorni za taj drugi zločin...
koji opravdavaju okolnosti u vašem zdravstvenom stanju...
Neće vas pogubiti za ubistvo dr Edvardsa.
Još uvek možete živeti, čitati, pisati, istraživati...
čak i ako vas zatvore.
Sada razmišljate o tome, dr Merčeson.
Ako sada budete pucali, to je promišljeno ubistvo...
Sudiće vam se kao ubici sa zdravim razumom...
osudiće vas kao razumnog čoveka, i ubiti na električnoj stolici zbog vašeg zločina.
Idem da pozovem policiju, dr Merčeson...
I upamti šta sam ti rekao...
Svaki Konstansin muž je i moj muž.
Zbogom i srećno. - Zbogom.
Prevod i obrada Voockey
Obrada za BluRay: suadnovic