http://subs.sab.bz/ ®Translator's Heaven
ПРЕВОД И СУБТИТРИ: dimi123
Бълнуваше, но попита за вас.
Покажи му.
Носеше само това.
И това.
Дошъл си да ме убиеш?
Знам какво е това.
Виждал съм го. Преди много години.
Принадлежеше на човек от полузабравен сън.
Човек, обсебен от радикални идеи.
Кой е най-издържливият паразит?
Бактерията, вирусът, глистата?
Г-н Коб иска да каже... - Една идея.
Устойчива, силно заразна.
Обземе ли ума, почти невъзможно е да бъде заличена.
Една напълно оформена и осъзната идея се загнездва.
Някъде тук. - За да бъде открадната?
По време на сън, мислите ви са уязвими и подлежат на кражба.
Нарича се "екстракция". - Можем да обучим подсъзнанието ви
да се защитава дори от най-умелия екстрактор.
Как можете да го направите? - Защото аз съм най-умелият.
Знам как да търся и открия тайните ви и мога да ви науча,
така че, дори насън, защитата ви да е активна.
Ако искате помощта ми, трябва да сте напълно откровен.
Трябва да познавам мислите ви по-добре от всеки друг.
Ако това е сън и имате сейф с тайни, трябва да знам какво има вътре.
За да проработи, трябва да ме допуснете изцяло до вас.
Насладете се на вечерта, докато обмисля предложението ви.
Той знае.
Какво става горе?
Сайто знае. Играе си с нас.
Няма значение. Ще успея. Информацията е в сейфа.
Погледна към него, щом споменах за тайни.
Какво прави тя тук?
Върни се. Аз ще се погрижа. - Добре, защото имаме работа.
Ако скоча,
ще оцелея ли?
При чист скок, може би. Какво правиш тук, Мал?
Реших, че може би ти липсвам.
Знаеш, че е така. Но не мога да ти имам доверие.
Какво от това?
Прилича на вкуса на Артър.
Обектът харесва английски художници от следвоенното поколение.
Моля те, седни.
Кажи ми, липсвам ли на децата?
Не можеш да си представиш...
Какво правиш? - Излизам на въздух.
Не мърдай, Мал.
По дяволите!
Обърнете се. - Остави оръжието, Дом.
Моля те.
А сега плика, г-н Коб.
Тя ли ви каза, или знаехте от самото начало?
Че искате да откраднете от мен или, че това всъщност е сън?
Кой е работодателят ви?
Няма смисъл от заплахи насън, Мал.
Зависи какво заплашваш.
Ако умре, просто ще се събуди.
Но болката...
Болката е в ума, а съдейки по декора, ние сме твоя, Артър.
Какво правиш?! Рано е! - Знам, но сънят пропада.
Ще се опитам да задържа Сайто още малко под упойка. Почти успяхме.
Замалко да успее.
Спрете го!
ПОВЕРИТЕЛНО
Не става, събуди го.
Не се събужда.
Дай му тласъка! Пусни го във водата.
В безсъзнание е.
Дошъл сте подготвен.
Дори шефът на охраната ми не знае за този апартамент. Как го открихте?
Трудно се опазва тайна, когато е замесена омъжена жена.
Тя не би го направила. - Но сме тук.
Имаме дилема. - Приближават.
Получихте своето. - Не е вярно.
Скрили сте важна информация. Знаели сте какво сме намислили.
Защо изобщо ни допуснахте? - Беше тест.
За какво? - Няма значение. Провалихте се.
Извлякохме цялата информация. - Но измамата ви бе очевидна.
Така че, оставете ме и си вървете.
Изглежда не разбирате, г-н Сайто. Работодателят ни не толерира провал.
Няма да оцелеем и два дни.
Коб... - Да опростим нещата.
Кажи ни каквото знаеш! Кажи ни, веднага!
Винаги съм мразел този килим.
Изтъркан и с биещи на очи петна.
Изработен от вълна.
Но в момента,
лежа върху полиестер.
Това означава, че не лежа върху килима в апартамента си.
Оправдахте репутацията си. Аз все още сънувам.
Как мина? - Лошо.
Сън в съня. Впечатлен съм.
Но в моя сън, играете по моите правила.
Ние не сме във вашия сън, г-н Сайто.
В моя сме.
Как можа да объркаш килима? - Не съм виновен.
Ти си архитектът. - Не знаех, че ще си допре бузата.
Достатъчно.
Какво стана с теб? - Всичко е под контрол.
А когато загубиш контрол? - Нямаме време за това.
Слизам в Киото. - Той няма да провери всички купета.
Не обичам влаковете. Слушайте, всеки сам за себе си.
Да? - Здравей, тате.
Здравейте! Как сте?
Добре. - Добре ли?
Това ти ли си Джеймс? - Да.
Кога ще се прибереш вкъщи, татко?
Не мога, скъпи. Поне засега. Забрави ли?
Защо?
Казах ти. Няма ме, защото работя. Нали?
Баба казва, че никога няма да се върнеш.
Филипа, това ти ли си?
Дай ми да говоря с баба. - Тя клати глава.
Да се надяваме, че греши.
Тате. - Да, Джеймс?
Мама при теб ли е?
Джеймс, говорихме за това.
Мама вече не е тук.
Къде е?
Достатъчно, деца. Вземете си довиждане.
Ще изпратя подаръци по дядо.
Бъдете послушни и...
Превозът ни пристигна. - Добре.
Добре ли си? - Да. Защо?
Мал се появи в съня...
Съжалявам за крака ти. Няма да се повтори.
Влошава се, нали? - Няма да получиш друго извинение.
Къде е Наш? - Няма го. Да чакаме ли?
Не, "Кобол Инженеринг" ни чакат от два часа.
Вече знаят, че сме се провалили. Време е да изчезваме.
Къде ще отидеш? - Буенос Айрес.
Ще се покрия и потърся работа, след като нещата утихнат. А ти?
Щатите. - Много поздрави.
Той ви предаде. Дойде да се пазари за живота си.
Предоставям на вас удовлетворението да го убиете.
Не работя по този начин.
Какво ще правите с него? - Нищо.
Но не мога да гарантирам за "Кобол Инженеринг".
Какво искате от нас? - Генезис.
Възможно ли е? - Не, разбира се.
Щом една идея може да бъде открадната, защо да не може да бъде породена?
Ето защо. Ако ви кажа да не мислите за слонове, за какво ще си мислите?
Слонове. - Но идеята не е ваша, защото знаете,
че тя идва от мен. Разумът може да проследи генезиса на идеята.
Истинското вдъхновение не се подправя. - Не е вярно.
Можете ли да го направите? - Имам ли избор?
Мога и сам да се оправя с "Кобол". - Значи имате избор.
Тогава избирам да си тръгна.
Кажете на екипажа къде да ви остави.
Г-н Коб.
Искате ли да се приберете вкъщи? В Щатите, при децата си.
Това не е по силите ви. Невъзможно е.
Също като генезиса. - Коб, да тръгваме.
Колко сложна е идеята? - Елементарна е.
Не и когато трябва да се посади в нечий ум.
Най-големият ми конкурент е старец пред умиране.
Синът му скоро ще наследи управлението на корпорацията.
Искам да разцепи империята на баща си.
Коб, това не е за нас. - Почакай.
Ако се захвана, ако изобщо бих могъл да го направя, ще ми трябва гаранция.
Как да знам, че ще успеете? - Няма как.
Но аз мога.
Ще ми се доверите ли на сляпо, или искате да остареете,
изпълнен с угризения, в очакване на самотна смърт?
Съберете екипа си, г-н Коб, и избирайте хората си по-мъдро.
Знам, че искаш да се прибереш вкъщи.
Но това е невъзможно. - Възможно е.
Ако проникнеш достатъчно надълбоко. - Ти не знаеш това.
Правил съм го и преди.
С кого?
Защо отиваме в Париж?
Трябва ни нов архитект.
Никога не си харесвал кабинета си.
Няма място за размисъл.
Безопасно ли е за теб да си тук?
Екстрадицията между Франция и САЩ е бюрократичен кошмар.
В твоя случай ще намерят начин.
Взех това за децата. Дай им го при възможност.
Плюшените животни няма да ги убедят, че все още имат баща.
Правя това, на което ти ме научи. - Не съм те учил да си крадец.
Научи ме да бродя из умовете на хората, но, след случилото се,
нямаше много законни начини да използвам тези умения.
Какво правиш тук, Дом?
Намерих начин да се прибера вкъщи. Поръчка от много влиятелни хора.
Хора, които биха могли да заличат присъдата ми.
Но ми трябва помощта ти. - Дошъл си да поквариш учениците ми.
Знаеш какво предлагам. Нека те сами да решат.
Пари. - Не само пари. Спомняш си.
Възможността да строят катедрали, градове, неща, които не съществуват,
които не биха могли да съществуват в реалния свят.
Искаш да накарам други да те последват във фантазиите ти?
Те няма да влизат вътре, само ще проектират нивата за сънуващите.
Проектирай ги ти.
Мал не ми позволява.
Върни се в действителността, Дом.
Моля те. - Действителността.
Тези деца, внуците ти, чакат баща си. Това е тяхната действителност.
Чрез тази последна задача ще се върна при тях.
Нямаше да съм тук, ако имаше друг начин.
Трябва ми архитект, добър като мен.
Имам по-добър.
Ариадне?
Запознай се с г-н Коб. - Приятно ми е.
Г-н Коб има предложение за работа, което иска да обсъди с теб.
Нещо като стаж? - Не съвсем.
Имам тест за теб.
Няма ли да ме инструктираш? - Първо трябва да знам, че го можеш.
Защо? - Работата не е съвсем законна.
За две минути проектирай лабиринт, от който се излиза за една минута.
Спри.
Отново.
Спри.
Постарай се повече.
Това е по-добре.
В будно състояние използваме само частица от потенциала на мозъка си.
По време на сън, умът ни е способен на почти всичко.
Като например? - Представи си, че проектираш сграда.
Съзнателно създаваш всеки детайл, но понякога имаш чувството,
че става от самосебе си. - Да, сякаш се разкрива пред мен.
Истинско вдъхновение, нали?
В сънищата умът ни го прави непрестанно.
Ние едновременно създаваме и възприемаме света.
Умът ни го прави толкова добре, че дори не се усещаме.
Озоваваме се по средата на процеса.
Как? - Като създаваме, затова ми трябваш.
Ти създаваш света на съня,
ние вкарваме субекта вътре, а той го изпълва с подсъзнанието си.
Как бих могла да придам достатъчно детайли, за да помисли, че е реално?
Сънищата ни се струват реални, докато сънуваме.
Едва когато се събудим осъзнаваме, че нещо е било не както трябва.
Човек никога не си спомня началото на съня си, така ли е?
Винаги се озовава по средата на действието.
Предполагам, че да. - А как се озовахме тук?
Дойдохме от...
Помисли си, Ариадне. Как стигна дотук?
Къде си в момента?
Сънуваме ли? - В момента спиш насред работилницата.
Това е първият ти урок по споделено сънуване. Спокойно.
Ако е само сън, защо...
Защото не е само сън. Докато си вътре, болката ти се струва истинска.
Военните създадоха споделеното сънуване като тренировъчна програма,
където войниците да могат да се избиват и събуждат.
А архитектите? - Някой трябва да проектира сънищата.
Дай ни още пет минути.
Пет минути? Разговаряхме поне един час.
По време на сън умът работи по-бързо, затова времето се усеща като по-бавно.
Пет минути в реалния свят отговарят на един час в съня.
Виж какво можеш да направиш за пет минути.
Разполагаш с основния план. Книжарница, кафене и всичко останало.
Кои са хората? - Проекции на подсъзнанието ми.
На твоето? - Да. Помни, че ти си сънуващият.
Ти си построила този свят, а моят ум го населява.
Говориш с подсъзнанието ми, това е начин за извличане на информацията.
Как иначе? - Създаваш нещо сигурно, като трезор.
Умът автоматично го запълва с информация, която се опитва да скрие.
Разбираш ли? - А вие го разбивате и крадете?
Мислех, че най-важно е визуалното, но по-скоро е усещането.
Какво става, когато нарушиш законите на физиката?
Впечатляващо е. - Да.
Защо ме гледат? - Подсъзнанието ми усеща,
че това е нечий друг свят. Колкото повече променяш,
толкова по-бързо привличаш вниманието им.
Вниманието? - Усещат чуждия произход на съня.
Нападат като бели кръвни клетки, борещи се с инфекция.
Ще ни нападнат? - Не.
Само теб.
Чудесно, но, ако продължиш да променяш нещата...
Успокой подсъзнанието си.
Това е подсъзнанието ми. Не мога да го контролирам.
Много впечатляващо.
Виждал съм този мост. Той съществува, нали?
Да, всеки ден минавам по него.
Никога не пресъздавай по памет. Представяй си нови места.
Трябва да черпиш от познатото. - Използвай само детайли.
Улична лампа или телефонна кабина, никога цели райони.
Защо? - Изграждането на сън по памет
е предпоставка да загубиш представа кое е действителността и кое е сънят.
Това ли е станало с теб? - Слушай.
Това няма нищо общо с мен, разбираш ли?
Затова ли имаш нужда от мен?
Оставете я. Назад.
Коб! - Оставете я!
Пуснете ме! - Мал!
Мал! - Коб! Събуди ме!
Събуди ме! - Не!
Събуди ме!
Погледни ме. Всичко е наред, добре си.
Защо не се събудих?
Защото оставаше още време. Можеш да се събудиш само ако умреш.
Ще й трябва тотем. - Какво?
Тотем, малък личен... - Имаш страхотно подсъзнание, Коб.
Много е чаровна.
Запознала си се с г-жа Коб. - Тя му е съпруга?
Да. Тотем, трябва ти малък предмет с тежест.
Нещо, което да носиш без никой да знае.
Като монета? - Не, нещо необикновено.
Това е подправен зар. Не бива да го докосваш.
Целта е, само аз, да знам баланса и тежестта му.
Така, когато погледнеш своя тотем, ще знаеш, че не си в нечий друг сън.
Не знам дали не можеш, или просто не искаш, да го видиш,
но Коб има сериозни проблеми, които се опитва да потисне.
Няма просто така да отворя съзнанието си към такъв човек.
Ще се върне. За пръв път виждам някой толкова бързо да схваща.
Действителността няма да й е достатъчна, и, когато се върне,
ще й възложиш да проектира лабиринти.
Ти къде отиваш? - Трябва да посетя Иймс.
Иймс? Той е в Момбаса, задния двор на "Кобол".
Това е необходим риск.
Пълно е с добри крадци. - Не ни трябва само крадец.
Трябва ни фалшификатор.
Колкото и да ги търкаш, няма да се размножат.
Не се знае.
Ще ти донеса напитка.
Ти черпиш.
Правописът ти не се е подобрил. - Разкарай се.
Как е ръкописът ти? - Променлив е.
Добре. - Благодаря.
Генезис. Преди да ми кажеш, че е невъзможно...
Напълно възможно е, но е много трудно.
Интересно, защото Артър ми повтаря, че няма начин.
Артър. Още ли работиш с тази консерва?
Разбира си от работата. - Добър е, просто няма въображение.
За разлика от теб. - За генезис ти трябва въображение.
Нека те попитам нещо. Правил ли си го?
Опитахме се. Заложихме идеята, но не прихвана.
Не беше достатъчно надълбоко? - Не става дума само за дълбочина.
Трябва ти елементарна идея, която да узрее. Това е изтънчено изкуство.
Каква идея искаш да заложиш?
Наследникът на голяма корпорация да разбие империята на баща си.
Това са различни политически подбуди, анти-монополистични сантименталности.
Но всичко това зависи от предразсъдъците на субекта ти.
Започваш от най-основното. - Кое е то?
Връзката с бащата.
Имаш ли химик? - Не, още не.
Тук има един човек, Юсуф, който прави собствени съставки за сместа.
Заведи ме при него. - Когато се отървеш от опашката си.
Мъжът на бара. - "Кобол Инженеринг".
Наградата за главата ми е за жив или мъртъв?
Не си спомням. Да видим дали ще започне да стреля.
Действай. Ще те чакам долу в бара след половин час.
Пак тук? - Последното, което биха заподозрели.
Добре.
Фреди. Фреди Симънс.
Господи, това си ти.
Не, не си. - Вече не сънуваш, нали?
Хванете го!
Там!
Едно кафе.
Превоз, г-н Коб?
Какво правите в Момбаса? - Пазя инвестициите си.
Така ли се отърваваш от опашката си?
Това е друга опашка.
Коб каза, че ще се върнеш.
Опитах се да не идвам, но... - Несравнимо е.
Това е просто... истинско сътворение.
Да разгледаме парадоксалния архитектурен стил.
Трябва да овладееш няколко похвата, за да построиш три цялостни нива.
Какви похвати? - В сънищата можеш да създаваш
невъзможни архитектурни форми, затворени кръгове,
като Стълбите на Пенроуз - безкрайното стълбище.
Виждаш ли?
Парадокс. Подобен затворен кръг
помага да прикриеш границите на създадения от теб сън.
Какво трябва да включват нивата?
Всичко от под на сграда до цял един град.
Трябва да са достатъчно сложни, за да се крием от проекциите.
Като лабиринт? - Да. Колкото по-добър лабиринт...
Толкова по-бавно ще ни заловят?
Точно така.
Подсъзнанието ми изглежда учтиво. - Почакай да видиш.
Никой не обича да се бъзикат със съзнанието му.
Коб вече не може да създава, нали? - Не знам дали не може, но не иска.
По-безопасно е да не знае разположението.
Защо? - Не ми казва. Мисля, че е заради Мал.
Бившата му съпруга? - Не е бивша.
Още са заедно? - Не.
Тя е мъртва.
Видяла си само нейната проекция.
Каква е била? - Беше прекрасна.
Търсите химик? - Да.
Който да състави сместа?
И да влезе с нас в съня. - Рядко влизам в сънища, г-н Коб.
Искаме да съставите специфична за нуждите ни смес.
Какви са те? - Голяма дълбочина.
Сън в съня? Две нива?
Три. - Невъзможно е.
Прекалено нестабилно е.
Възможно е. Трябва да добавите седативно средство.
Много силно седативно средство.
Екип от колко човека? - Пет.
Шест.
За да знам, че сте се справили, трябва да дойда с вас.
Няма място за туристи, г-н Сайто.
Този път изглежда, че има.
Тази смес е добра за начало. Използвам я всеки ден.
За какво? - Нека ви покажа.
Може би не искате да видите?
След вас.
10, 12. Всички са свързани помежду си.
Идват всеки ден, за да споделят съня си.
Виждате ли? Връзката е много стабилна.
Колко дълго сънуват? - По три, четири часа на ден.
А в съня? - С тази смес - около 40 ч. на ден.
Но защо го правят? - Кажете му, г-н Коб.
Само така могат да сънуват. - Вие сънувате ли още, г-н Коб?
Идват тук, за да спят? - Не.
Идват, за да бъдат събудени.
Сънят е станал тяхната действителност.
Кой сте вие, че да твърдите друго?
Да видим какво можете.
Знаеш как да ме откриеш.
Знаеш какво трябва да направиш.
Ефикасно е, нали?
Добре ли сте, г-н Коб?
Да, всичко е наред.
Роберт Фишер, наследник на енергийния конгломерат "Фишер Мороу".
Какъв ви е проблемът с г-н Фишер? - Това не ви засяга.
Г-н Сайто, това не е обикновен корпоративен шпионаж.
Искате от мен генезис. Надявам се, че осъзнавате какво означава това.
Семето, което посадим в ума му, ще се превърне в идея.
Тази идея ще определи неговата същност. Може да промени...
Може да го промени изцяло.
Само ние пречим на пълното им енергийно господство.
Вече сме неконкурентоспособни. Скоро ще снабдяват половината свят,
превръщайки се в нова свръхсила.
Светът се нуждае от това Роберт Фишер да промени мнението си.
Тук се намесваме ние. Какви са взаимоотношенията с бащата?
Според слуховете са много сложни.
Не можем да разчитаме само на слухове.
Можете ли да ме свържете с този човек? Браунинг.
Дясната ръка на Фишер-старши. Кръстникът на Фишер-младши.
Възможно е, ако намерите подходящите препоръки.
Препоръките са моята специалност, г-н Сайто.
Не ми намирисва на споразумение, отрежете ги.
Г-н Браунинг, политиката ни е да избягваме съдебни процеси.
Да изразим ли загрижеността ви пред самия Морис?
Не е необходимо. - Не, не. Мисля, че трябва.
Как е той? Не искам да го безпокоя ненужно, но...
Роберт, казах ти да не... Почакай, направи го!
Г-н Фишер... - Осъществи го.
Никога не правиш това, което искам от теб.
Остави го.
Ето.
Сигурно е скъп спомен за него.
Аз я сложих до леглото му. Дори не я забеляза.
Роберт...
Трябва да поговорим за пълномощно.
Не сега. - Знам, че е трудно, но се налага.
Лешоядите кръжат. Колкото по-болен става Морис Фишер,
толкова по-силен става Питър Браунинг.
Имах възможност да наблюдавам Браунинг,
да усвоя физическото му присъствие, да изуча маниерите му и прочие.
В първия слой на съня мога да се превъплътя в Браунинг
и да предложа идеи на съзнанието на Фишер.
На следващото ниво собствената му проекция на Браунинг
би трябвало до го захрани с идеята. - Така сам достига до нея.
Именно. Само така ще се загнезди. Трябва да изглежда самопородена.
Иймс, впечатлен съм.
Както винаги съм ти много признателен за благоволението.
Сам ли влизаш вътре? - Не, изпробвам някои неща.
Не знаех, че има още някой. - Да, работех над тотема си.
Дай да видя. Учиш се.
Елегантно решение, затова как да разпознаеш действителността.
Идеята твоя ли е? - Не, всъщност беше на Мал.
Този беше неин. Завърташе го в съня и той не падаше.
Продължаваше да се върти.
Артър ми каза, че е починала.
Какво става с лабиринтите?
Всяко ниво се отнася до частта на подсъзнанието, която ни трябва.
Най-долното ниво е болница, където Фишер ще доведе баща си.
Имам въпрос относно това разположение.
Не, не ми показвай детайли. Те са само за сънуващия.
Защо е толкова важно? - В случай, че вкараме проекциите си.
Не искаме да знаят детайлите на лабиринта.
В случай, че вкараш вътре Мал. Не можеш да й попречиш, нали?
Да. - Не можеш да строиш, защото,
ако ти познаваш лабиринта, и тя ще го познава.
Ще саботира цялата операция.
Другите знаят ли? - Не.
Предупреди ги, ако се влошава. - Никой не е казал, че се влошава.
Трябва да се прибера вкъщи. Само това ме интересува в момента.
Защо не можеш да се прибереш?
Защото мислят, че съм я убил.
Благодаря ти. - За какво?
Че не попита дали е така.
"Ще разцепя империята на баща си."
Роберт, естествено, би отхвърлил тази идея,
затова трябва да я вкараме дълбоко в подсъзнанието му.
Подсъзнанието се мотивира от емоцията, не от разума.
Трябва да я представим като емоционална идея.
Как се представя бизнес стратегия като емоция?
Това трябва да разберем. Отношенията с баща му са,
меко казано, обтегнати. - Да го използваме.
Да му внушим, че, като разцепи компанията, ще си го върне на стареца.
Не, положителната емоция винаги надделява над отрицателната.
Всички ние копнеем за помирение, катарзис.
Роберт Фишер трябва да има положителна емоционална реакция.
Добре, да опитаме...
"Баща ми приема, че искам да създам нещо собствено."
Може и да проработи. - Може?
Трябва ни нещо повече от това. - Благодаря за приноса ти, Артър.
Прощавай, че искам малко специфика.
Специфика? - Генезисът не изисква специфичност.
Когато влезем вътре, ще решаваме на място.
На най-горното ниво ще зачекнем връзката с баща му.
Ще кажем: "Няма да вървя по стъпките на баща си."
На по-долното ниво ще му подхвърлим: "Ще създам нещо собствено."
Когато стигнем най-долното ниво, ще извадим тежката артилерия.
"Баща ми не иска да съм като него." - Точно така.
Три нива надолу сънищата се сриват при най-малкото смущение.
Упойка. За достатъчно стабилен сън на три нива
ще ни трябва изключително силно седативно средство.
Лека нощ.
Сместа създава непосредствена връзка между сънуващите,
ускорявайки дейността на мозъка. - Ще имаме повече време.
Мозъчната дейност в съня ще надхвърля с 20 пъти нормалната.
При сън в съня, ефектът се увеличава.
Три сънища, 10 часа по 20...
Математиката не ми се отдава. Колко време е това?
Седмица, на първото ниво.
Шест месеца на второто, а на третото ниво...
Десет години.
Кой би искал да сънува 10 години? - Зависи от съня.
Как ще се измъкнем?
Имаш ли нещо по-елегантно от изстрел в главата?
Тласък. - Какъв тласък?
Това, Ариадне, е тласък.
Чувството, че падаш, те пробужда. Откъсва те от съня.
Ще усетим ли тласъка? - Това е най-хубавата част.
Тази упойка не въздейства на вътрешното ухо.
Така, колкото и да е дълбок съня, сънуващият усеща, че пада.
Или накланяне.
Трябва ни синхронизиран тласък, който да проникне на трите нива.
Можем да синхронизираме с музика отделните тласъци.
Няма насрочена операция, зъболекар, нищо.
Не трябваше ли да оперират коляното му?
Нищо, което да изисква упойка. Ще ни трябват поне 10 часа.
От Сидни до Лос Анджелис.
Един от най-дългите полети в света. Той пътува на всеки две седмици.
Сигурно пътува с частен самолет.
Не и ако има неочаквана повреда на самолета му.
Трябва да е Боинг 747. - Защо?
Пилотът е горе, първа класа е в носа, няма кой да влезе.
Но трябва да изкупим цялата първа класа и стюардесата.
Аз купих авиокомпанията.
Струваше ми се по-уместно.
Изглежда, че ще имаме нашите 10 часа.
Ариадне, чудесна работа.
Знаеш как да ме откриеш.
Знаеш какво трябва да направиш.
Спомняш ли си, когато ме помоли да се омъжа за теб?
Разбира се.
Каза, че си сънувал.
Че ще остареем заедно.
Можем.
Не трябва да си тук.
Исках да видя какво изпробваш всяка вечер.
Това не те засяга. - Напротив.
Искаш да споделяме сънища. - Не тези. Това са мои сънища.
Защо си го причиняваш?
Само така мога да сънувам.
Защо е толкова важно да сънуваш?
В сънищата ми още сме заедно.
Това не са само сънища.
Това са спомени, а ти каза да не използваме спомени.
Знам.
Опитваш се да я задържиш. Не можеш да се отърсиш от нея.
Не разбираш. Това са спомени, за които съжалявам, които трябва да променя.
Какво има долу, за което съжаляваш?
Трябва да знаеш само едно нещо за мен.
Това твоята къща ли е?
Моята и на Мал, да.
Къде е тя?
Няма я вече.
Това е синът ми, Джеймс. Рови за нещо, може би червей.
Това е Филипа. Исках да им подвикна,
за да се обърнат и усмихнат и да видя прекрасните им лица,
но е твърде късно.
Сега или никога, Коб.
Изпадам в паника.
Знам, че ще съжалявам за този миг,
че трябва да видя лицата им още един път.
Джеймс! Филипа! Влезте вътре!
Но момента отминава.
И каквото и да правя, не мога да го променя.
Преди да ги повикам...
...те побягват.
За да видя отново лицата им, трябва да се върна вкъщи.
В истинския свят.
Какво правиш тук?
Казвам се... - Знам коя си. Какво правиш тук?
Опитвам се да разбера.
Как би могла да разбереш?
Знаеш ли какво е да обичаш?
Да си половината от едно цяло?
Не.
Ще ти кажа една гатанка.
Чакаш влак.
Влак, който ще те отведе на далеч.
Знаеш къде се надяваш да те отведе,
но не знаеш със сигурност.
Няма значение.
Как може да няма значение къде ще те отведе?
Защото ще сме заедно.
Как можа да я доведеш тук, Дом? - Какво е това място?
Хотелската стая, където празнувахме годишнината си.
Какво се е случило тук?
Ти обеща! Обеща, че ще бъдем заедно!
Моля те, остани тук засега!
Каза, че ще бъдем заедно, че ще остареем заедно!
Ще се върна за теб. Обещавам.
Мислиш, че можеш да я държиш в затвор от спомени?
Наистина ли мислиш, че това ще я спре?
Време е.
Морис Фишер почина в Сидни.
Кога е погребението? - Четвъртък, в Лос Анджелис.
Роберт ще придружава трупа до вторник. Трябва да действаме.
Коб, идвам с вас. - Обещах на Майлс. Не.
Екипът има нужда от някой, който разбира с какво се бориш.
Няма нужда да съм аз, но трябва да покажеш на Артър видяното от мен.
Запази ни още едно място на самолета.
Ако се кача на самолета, а вие не спазите споразумението ни,
когато кацнем, ще отида в затвора до края на живота си.
Ако изпълните задачата по пътя, ще се обадя от самолета
и няма да имате проблем с имиграционните власти.
Извинете. - Да, разбира се.
Извинете, мисля, че това е ваше. Изпуснали сте го.
Желаете ли напитка? - Вода, моля.
Същото и за мен.
Благодаря. - Нямаше как да не забележа,
случайно да сте роднина на Морис Фишер?
Да, той...
Беше ми баща.
Много вдъхновяваща личност. Моите съболезнования.
Заповядайте. - Благодаря.
За баща ви.
Да почива в мир.
Не можа ли да се изпикаеш по-рано?
Прекалил си с шампанското. - Много смешно.
Поне знаем, че ще търси такси в това време.
Лайнар! Защо не опиташ... - Разкарай се.
Нека се обади. Трябва да тръгвам. Такси! Благодаря.
Добре, до Трето и Маркет, бързо.
Какво правите? - Мислех, че е свободно.
Не е. - Можем да си го разделим.
Ще спрете ли...
Чудесно.
Хайде.
Вътре има $500. Портфейлът струва повече.
Може поне да ме закарате. - Страхувам се, че...
Прикрий го! - Какво става, по дяволите!
Това не беше проектирано.
Коб?
Убий го!
Добре ли си? - Да, добре съм.
И Фишер е добре, освен ако повърне. - Сайто?
Отведи Фишер в задното помещение.
Заведи го отзад. - Какво стана, по дяволите?
Ранен ли е? Умира ли? - Не знам.
Къде се изгуби? - Блокира ме товарен влак.
Защо си сложила влак в центъра? - Не съм.
Каква беше тази засада? Това не бяха обикновени проекции, обучени са.
Как може да е обучен? - Фишер е накарал екстрактор
да научи подсъзнанието му да се отбранява, въоръжил го е.
Трябваше да го знаем. - А защо не го знаехме?
Успокой се. - Не ми казвай да се успокоя!
Това беше твоя работа! Ти отговаряше за това!
Трябваше да провериш Фишер!
Не сме подготвени! - И друг път е имало защита!
Ще бъдем по-внимателни!
Това не беше част от плана, той умира. - Да го отървем от страданията му.
Не го прави!
Той агонизира, ще го събудя. - Не, това няма да го събуди.
Какво искаш да кажеш? Умрем ли в съня, се събуждаме.
Този път не. Упойката е прекалено силна, не можем да се събудим така.
Добре, а ако умрем? - Изпадаме в бездна.
Сериозно ли? - Бездна?
Неконструирано пространство. - Какво има там?
Необработено безкрайно подсъзнание. Няма нищо, освен нещо оставено
от някой от сънуващите, който е бил затворен там.
В нашия случай това си ти.
За колко дълго? - Не можем да мислим за бягство
преди упойката да... - Колко дълго?
Десетилетия. Не знам. Попитай него, той е бил там.
Да го качим горе.
Чудесно.
Благодаря ти.
Изправени сме пред частната армия на Фишер,
а ако ни убият, изпадаме в бездна, докато мозъците ни се изпържат.
Някой има ли превръзки?
Премълчал си ни рисковете. - Не трябваше да има рискове.
Не знаех, че ще срещнем оръжеен огън. - Нямаше право.
Само така можем да слезем до трето ниво.
Ти си знаел и си се съгласил? - Доверих му се.
Когато ти обеща половината от дяла си? - Не, целия. Каза, че го е правил.
С Мал? Защото се получи добре? - Това няма нищо общо.
Направих го за децата си. - Отведе ни в бойна зона без изход.
Има изход. Продължаваме възможно най-бързо
и ще си измъкнем с тласъка, както преди.
Забрави. Влезем ли надълбоко, става рисковано. Ще изчакам на това ниво.
Охраната на Фишер вече ни е обградила. 10 часа полет са една седмица тук.
Всеки от нас ще бъде убит. Гарантирам ви го.
Нямаме друг избор, освен да продължим възможно най-бързо.
Надолу е единствения път напред.
Пригответе се. Хайде, да го стреснем.
Застрахован съм при отвличане за десет милиона.
Ще бъде много лесно. - Млъкни! Няма да е.
В кабинета на баща ти, под рафтовете за книги,
е личният му сейф. Трябва ни комбинацията.
Не знам нищо за сейф. - Но може би знаеш комбинацията.
Кажи ни я.
Не я знам.
Достоверен източник твърди, че знаеш.
Така ли? Какъв достоверен източник?
Това струва $500. - Какво има вътре?
Пари, кредитни карти, лична карта и това.
Ще бъде ли от полза?
Може би. Твой ред е. Имаш един час.
Един час?
Трябваше да разполагам с цяла нощ. - А Сайто не трябваше да е прострелян.
Имаш един час, открий нещо полезно.
Кой е това? - Достоврният източник.
Чичо Питър.
Накарай ги да престанат.
Комбинацията. - Не я знам.
Защо Браунинг казва обратното? - Не знам.
Нека поговоря с него и ще разбера.
Имаш един час. Започвай да говориш.
Добре ли си?
Кучите синове ме държат тук от два дни.
Имат някой с достъп до кабинета на баща ти, опитват се да отворят сейфа.
Мислеха, че знам комбинацията, но аз не я знам.
Аз също. - Какво?
Морис ми каза, че, след смъртта му, само ти можеш да го отвориш.
Не ми е давал комбинацията.
Може би не си знаел, че е комбинация.
А какво е било? - Не знам. Множество от числа,
свързани с преживяванията ви.
Не сме имали много съдържателни преживявания заедно.
Може би след смъртта на майка ти.
Знаеш ли какво ми каза след смъртта й?
"Роберт, всъщност, няма нищо за казване."
Той не изразяваше емоциите си. - Бях 11-годишен, чичо Питър.
Как е той? - Изпитва голяма болка.
На по-долните нива болката ще отслабне.
А ако умре?
В най-лошия случай ще се събуди без мозъчна дейност.
Коб, ще изпълня уговорката ни.
Оценявам го, Сайто.
Но, когато се събудиш, няма да си спомняш за уговорката ни.
Бездната ще е твоята действителност. Ще се изгубиш и остарееш там.
Изпълнен с угризения?
В очакване на самотна смърт. - Не.
Ще се върна.
И ще бъдем отново млади.
Дишай.
Ще ни убият, ако не им дадем комбинацията.
Ще искат откуп. - Чух ги.
Ще ни заключат в минивана и ще ни потопят в реката.
Добре, какво има в сейфа?
Нещо за теб. Морис казваше, че това е най-скъпия му подарък.
Завещание. - Неговото е при "Порт и Дън".
То е алтернативно. Това ще отмени другото, ако го искаш.
То разделя "Фишер Мороу" на части и слага край на империята.
Унищожава наследството ми?
Защо би искал това? - Не знам.
Той те обичаше, Роберт. По свой начин.
В края...
...той ме привика до смъртното си легло.
Едва говореше.
Но си направи труда да ми каже едно последно нещо.
Придърпа ме.
Успях да разбера само...
...една дума.
"Разочарован."
Кога си бил в бездната?
Може да си убедил другите,
но те не знаят истината. - Истината? Каква истина?
Че по всяко време можеш да им стовариш товарен влак.
Това, че Мал напира в подсъзнанието ти.
Че навлизайки по-надълбоко във Фишер, навлизаме и все по-дълбоко в теб.
Не знам дали това, което открием, ще ни хареса.
Работехме заедно, проучвахме идеята за сън в съня.
Аз настоявах да навлезем все по-надълбоко.
Не осъзнавах, че там часовете се превръщат в години.
Че можем да заседнем толкова надълбоко
и да се озовем на брега на собственото ни подсъзнание.
Изгубихме представа за реалността.
Създавахме. Изградихме наш свят.
Правехме го години наред.
Създадохме наш собствен свят.
Колко време бяхте там?
Около 50 години.
Господи.
Как сте могли да го понесете? - В началото се чувствахме богове.
Проблемът беше, че всичко бе нереално.
Дойде момент, в който не можех повече да живея така.
А тя?
Беше заключила нещо дълбоко в себе си.
Истината, която някога знаеше, но беше решила да забрави.
Бездната се превърна в нейната действителност.
Какво стана, когато се събудихте?
Събудихме се след години, десетилетия.
Бяхме стари души, върнати към младостта.
Знаех, че нещо не беше наред, но тя не си признаваше.
Впоследствие ми каза истината.
Беше обсебена от една идея.
Тази много елементарна идея промени всичко.
Идеята, че светът ни не беше реален.
Че трябваше да се събуди, за да се върне в действителността.
За да се върнем вкъщи, трябваше да се самоубием.
А децата ви? - Мислеше, че са проекции,
че истинските ни деца ни чакат някъде там.
Аз съм майка им! Виждам разликата.
Ако сънувам, защо нямам контрол? - Защото не знаеш, че сънуваш!
Тя беше убедена. Нищо не можех да направя, колкото и да я умолявах.
Искаше да го направи, но не можеше сама.
Прекалено много ме обичаше, затова скрои план за годишнината ни.
Скъпа, какво правиш? - Ела с мен.
Влез вътре. Влез обратно вътре, хайде.
Не. Ще скоча, а ти ще ме последваш.
Не, няма.
Чуй ме.
Ако скочиш, няма да се събудиш. Ще умреш. Влез вътре.
Хайде, влез вътре, за да поговорим.
Говорихме достатъчно.
Мал. - Излез навън, или ще скоча.
Добре.
Ще поговорим за това. Нали?
Искам да ми се довериш на сляпо. - Не, скъпа.
Не мога. Знаеш, че не мога.
Помисли за децата ни.
Помисли за Джеймс. А сега за Филипа.
Ако тръгна без теб, пак ще ги отнемат.
Какво означава това? - Изпратих писмо на адвоката ни,
в което обяснявам, че се страхувам за живота си.
Как си заплашил да ме убиеш.
Защо го направи? - Обичам те, Дом.
Защо ми го причиняваш? - За да не виниш себе си.
Ще се върнем при истинските ни деца. - Не, послушай ме. Мал, погледни ме.
Чакаш влак. - Мал, не го прави!
Влак, който ще те отведе надалеч. - Джеймс и Филипа те чакат!
Знаеш къде се надяваш да те отведе, но не знаеш със сигурност.
Мал, погледни ме! - Няма значение.
Мал, по дяволите! - Защото ще сте заедно.
Скъпа! Погледни ме! Мал, не!
Боже Господи!
Беше обявена за здравомислеща от три различни психиатри.
Беше невъзможно да обясня естеството на лудостта й.
Затова побягнах.
Сега или никога, Коб.
Добре, да тръгваме.
Изоставих децата си и оттогава се опитвам да си откупя пътя обратно.
Вината ти й придава образ, дава й сила.
Но ти не си отговорен за идеята, която я е погубила.
Ако искаме да успеем,
трябва да си простиш и да се изправиш срещу нея.
Няма нужда да го правиш сам. Ще го направя заради другите.
Защото си нямат представа какъв риск са поели, идвайки тук.
Трябва да тръгваме. Времето изтече.
Не знам никаква комбинация.
Поне не съзнателно. - А инстинктивно?
Имам човек в кабинета на баща ти, който чака да въведе комбинацията.
Кажи ми първите шест цифри, които ти хрумват в момента.
Нямам представа. - Веднага!
Казах веднага! Веднага!
Пет, две, осем, четири, девет, едно.
Трябва повече да се постараеш.
Опаковай ги. Отивате да се повозите.
По-ценни сме живи. Чуваш ли?
Какво разбра? - Отношенията с баща му
са по-лоши, отколкото предполагахме. - Как ни помага това?
Колкото повече разногласия, толкова по-силен катарзис.
Как ще ги помирим? - Работя над това.
Работи по-бързо. Проекциите ни застигат бързо.
Трябва да се махнем оттук, преди да са ни обградили.
Не се страхувай да сънуваш със замах, скъпи.
Трябва да прехвърлим ненавистта му към кръстника му.
Унищожавайки връзката им? - Не, оправяме връзката с баща му,
като изобличаваме истинската същност на кръстника му.
Би трябвало да искаме повече пари от Фишер, отколкото от Сайто.
По-надълбоко охраната му ще става по-опасна.
Ще използваме г-н Чарлз. - Не.
Кой е г-н Чарлз? - Лоша идея.
Влезем ли в хотела, охраната му ще ни нападне.
Ще го направим, като с Щайн. - Правил си го и преди?
Да, неуспешно. Субектът осъзна, че сънува и подсъзнанието му ни разкъса.
Но сте си взели поуки, нали? - Трябва да му отвлечем вниманието.
Няма проблем. Имам прекрасна дама, която съм използвал в миналото.
Слушай, карай внимателно. Долу ще е много нестабилно.
Не избързвай. Имаме само един опит за тласък. Трябва да успеем.
Ще пусна музиката, за да знаете, че предстои. Останалото зависи от вас.
Готови? Сладки сънища.
Отегчавам ли ви?
Разказвах ви за мен. Явно не ви е допаднало.
Имам много проблеми.
Ето го г-н Чарлз.
Г-н Фишер, нали?
Радвам се да ви видя отново. Род Грийн, от маркетинговия отдел.
А вие? - Тръгвам си.
В случай, че ви доскучае.
Разкарала ви е. Освен, ако номерът й наистина е шестцифрен.
Странен начин за сприятеляване, да ти откраднат портфейла така.
По дяволите. Портфейлът струва... - Около $500, нали?
Не се тревожете. Хората ми вече са се заели със случая.
Кой и какво е г-н Чарлз?
Ход, който да настрои Фишер срещу собственото му подсъзнание.
Защо не одобряваш? - Това означава да кажеш на мишената,
че сънува и да привлечеш вниманието към нас.
Коб не каза ли да не го правим?
Забелязваш ли колко неща върши Коб, които казва да не се вършат?
Г-н Сайто, може ли за момент? - Съжалявам, но...
Живнал сте. - Много забавно, г-н Иймс.
Турбуленции на самолета? - Не, по-наблизо е.
От шофирането на Юсуф е.
Извинете, кой казахте, че сте? - Род Грийн, от маркетинговия отдел.
Не е вярно, нали?
Казвам се г-н Чарлз. Помните ме, нали?
Аз съм шефът на охраната ви тук.
Слезте на друг етаж, бъдете в движение.
Изхвърлете портфейла. Охраната ще го търси.
Трябва да спечелим още време на Коб.
Охрана?
За хотела ли работите? - Не, не.
Предлагам много специфичен вид охрана.
Охрана на подсъзнанието. - Говорите за сънища?
Говорите за "екстракция"?
Тук съм, за да ви охранявам.
Г-н Фишер, охранявам ви в случай,
че някой се опита да се добере до вас чрез сънищата ви.
Тук сте в опасност. Те ще дойдат за вас.
Странно време, нали?
Усещате ли го?
Какво става? - Коб насочва вниманието на Фишер
към странното естество на съня, подсъзнанието му търси сънуващия.
Мен. Бързо, целуни ме.
Продължават да ни гледат. - Струваше си да опитаме.
Да изчезваме оттук.
Усещате ли го? Обучен сте за това, г-н Фишер.
Забележете странното време, промяната в гравитацията.
Всичко това не е реално. Вие сънувате.
Спомнете си как пристигнахте в хотела. Можете ли да го направите?
Да, аз... - Дишайте, спомнете си обучението.
Приемете факта, че сънувате, а аз съм тук, за да ви охранявам.
Вие не съществувате? - Не.
Аз съм проекция на подсъзнанието ви. Изпратен съм да ви защитавам
в случай, че екстрактор се опита да ви въвлече в сън.
Убеден съм, че точно това се случва в момента.
Да, добре.
Можете ли да ме измъкнете оттук?
Незабавно. Последвайте ме.
Господи, какво правите? - Изпратени са да ви отвлекат.
Ако искате помощта ми, трябва да запазите спокойствие.
Трябва да ми помогнете, г-н Фишер.
Ако това е сън, трябва да умра, за да се събудя.
Не бих го направил. Упоили са ви. Ако натиснете спусъка...
...може да не се събудите.
Може да изпаднете в друго състояние на сън. Знаете за какво говоря.
Спомнете си обучението.
Спомнете си какво ви казах.
Дайте ми оръжието.
Стаята трябва да е точно под 528. - Да.
Помислете, г-н Фишер. Какво си спомняте преди този сън?
Имаше стрелба, валеше дъжд.
Чичо Питър.
Господи, отвлякоха ни. - Къде ви държаха?
Пъхнаха ни в миниван. - Затова е промяната в гравитацията.
Вие сте в миниван. Продължавайте.
Ставаше дума за...
Нещо като сейф. Господи, защо е толкова трудно да си спомня?
Същото като да си спомниш сън след събуждане, изисква години практика.
Вие сте в този сън, защото се опитват да откраднат нещо от вас.
Съсредоточете се и си спомнете какво е то. Какво е то, г-н Фишер?
Комбинация. Искаха да им кажа първите числа, които ми хрумнат.
Опитват се да изтръгнат число от подсъзнанието ви.
Може да е каквото и да е. В момента сме в хотел.
Да опитаме с номера на стаи.
Какво беше числото? Спомнете си, това е много важно.
Пет.
Пет, две... Беше дълго число.
Ще започнем с това. Пети етаж. - Да.
Таймер ли използваш? - Не, трябва сам да преценявам.
Докато спите в стая 528, аз ще чакам тласъка на Юсуф.
Как ще разбереш? - Чрез музиката му.
Сблъсъкът на минивана с преградата на моста ще е ясно осезаем.
Ще се получи хубав синхронизиран тласък.
Ако е прекалено рано, няма да се събудим.
Ако е прекалено късно, няма да мога ни пусна в шахтата.
Защо? - Защото минивана ще е във въздуха.
Не става без гравитация. - Правилно.
Те са с мен.
Г-н Чарлз. - Знаете ли какво е това?
Мисля, че да. - Опитали са се да ви приспят.
Вече сънувам. - Повторно.
Искате да кажете сън в съня?
Виждам, че сте се преобразили.
Моля?
Съжалявам, обърках ви с приятел.
Несъмнено е красавец.
Този Браунинг е проекция на Фишер. Да видим какво ще направи.
Защо? - Действията му ще ни подскажат
дали Фишер започва да се съмнява в мотивите му.
Чичо Питър. - Казахте, че са ви отвлекли заедно.
Не съвсем. Той беше вече отвлечен, изтезаваха го.
Видяхте ли ги да го изтезават?
Похитителите са работели за теб? - Роберт.
Опитваш се да отвориш сейфа? Да вземеш завещанието?
"Фишер Мороу" е животът ми. Не мога да те оставя да го унищожиш.
Няма да пропилея наследството си. Защо да го правя?
Не исках да те подложа на последната подигравка на баща ти.
Каква подигравка? - Завещанието, Роберт.
То е последната му обида.
Предизвиква те да изградиш нещо собствено.
Казва ти, че не си достоен за неговите постижения.
Че е бил разочарован? - Съжалявам.
Но... той не е прав.
Можеш да изградиш по-добра компания от неговата.
Г-н Фишер, той лъже.
Откъде знаете? - Това ми е работата.
Той крие нещо. Трябва да разберем какво е то.
Искам да направите с него това, което искаше да причини на вас.
Ще влезем в подсъзнанието му, за да разберем какво крие от вас.
Добре.
Готов е. - В чие подсъзнание влизаме всъщност?
На Фишер. Казах му, че е на Браунинг, така че, ще е в нашия екип.
Ще ни помогне да влезем в собственото му подсъзнание.
Охраната ще те подгони. - Хубаво ще ги разиграя.
Гледай да се върнеш за тласъка. - Заспивай, Иймс.
Готов ли си?
- Да, добре съм, готов съм.
Коб?
Какво има там?
Истината, до която искаме Фишър да стигне.
Какво има там за теб?
Видяхте ли това?
Иймс, това е твоят сън. Искам да отдалечиш охраната от сградата.
Кой ще вкара вътре Фишър? - Не аз.
Ако знам пътя, може да пропадне всичко.
Аз я проектирах. - Не, ти идваш с мен.
Аз мога да го направя.
Инструктирай го по пътя.
Фишер, вие тръгвате с него. - Добре, а вие?
Поддържайте директна връзка. Ще слушам през цялото време.
Прозорците са достатъчно големи, за да ви прикривам от кулата.
Няма ли да дойдете? - За да разберете истината,
трябва сам да влезете в ума на Браунинг.
Хайде, Фишер!
Тревога!
Тръгвай!
Хайде!
Мамка му.
Дано сте готови.
Не, твърде рано е.
Коб, чуваш ли това?
Чух го преди 20 минути. Реших, че е от вятъра.
Чувам го. Музика е.
Какво ще правим? - Ще действаме бързо.
Юсуф е на 10 секунди от скока.
Артър разполага с три минути.
Колко имаме? - 60 минути.
Могат ли да стигнат за час? - Трябва да изкачат хълма.
Трябва им по-пряк път.
Конструирано е като лабиринт. - Трябва да има преки през лабиринта.
Иймс?
Иймс добави ли нещо? - Не трябва да знаеш. Ако Мал...
Нямаме време. Той добави ли нещо?
Въздухопровод напряко през лабиринта. - Добре, обясни им го.
Сайто? - Слушам.
Парадокс.
Какво беше това? - Тласъкът.
Коб! Пропуснахме ли го?
Да.
Някой не можа ли да сънува един проклет плаж?
Какво да правим сега? - Ще свършим преди следващия тласък.
Какъв следващ тласък? - Когато миниванът удари водата.
Ако искате да се обадите, затворете и опитайте отново.
Как да паднем без гравитация?
Артър има две минути, а ние - около двайсет.
Добре ли си?
Обърни! Връщаме се в базата!
Нещо не е наред. Отиват към вас, знаят нещо.
Спечели ни още малко време.
Хайде! - На път съм.
Това е предверието пред бункера. - Бункерът има ли прозорци?
Нямаше да е бункер, ако имаше. - Дано открие там нещо по вкуса си.
Проекциите негови ли са? - Да.
Унищожаваш ли част от него? - Не, те са само проекции.
Пристигнахме.
Чисто е, но побързайте. Към вас се насочва цяла армия.
Вътре съм.
Ето го!
Има още някой. - Фишер, капан е, изчезвай.
Малко по-надолу.
Коб, тя не е истинска.
Откъде знаеш? - Тя е проекция, Фишер не е.
Здравейте.
Иймс, веднага ела в предверието!
Какво стана? - Мал уби Фишер.
Не можах да я застрелям.
Няма смисъл да го съживяваш. Вече е в бездната. Всичко свърши.
Значи се провалихме?
Приключихме. Съжалявам.
Не аз няма да се върна при семейството ми.
Жалко, исках да разбера какво ще се случи вътре.
Да заложим експлозивите.
Има още един начин.
Трябва само да последваме Фишер. - Нямаме време.
Там ще имаме достатъчно време и ще го намерим.
Щом започне музиката на Артър, съживи го с дефибрилатора.
Ние ще му дадем тласъка долу.
Занеси го там. Спре ли музиката, ще взривиш болницата
и ще използваме тласъка да преминем през нивата.
Струва си да опитаме, ако Сайто спре охраната, докато залагам зарядите.
Сайто няма да оцелее, нали?
Коб, трябва да опитаме. - Действайте.
Ако ви няма преди тласъка, тръгвам. - Права е. Хайде.
Мога ли да разчитам, че ще направиш нужното? Мал ще е там.
Знам къде е. При Фишър. - Откъде знаеш?
Защото иска да дойда за него.
Иска да остана при нея.
Добре ли си?
Това ли е светът ти? - Беше.
Тя ще е тук.
Хайде.
Сайто.
Искам да пазиш Фишер, докато заложа зарядите.
Няма място за туристи.
Глупости.
Построили сте всичко това? Невероятно е.
Строихме с години.
Започнахме от спомените.
Оттук.
Това беше кварталът ни.
Места от миналото ни. Това беше първият ни апартамент.
След това се преместихме в тази сграда.
След като Мал забременя, това стана нашия дом.
Реконструирал си всичко това по памет? - Казах ти, имахме много време.
Какво е това?
Мал е израснала в тази къща. - Няма ли да е вътре?
Не. Хайде, ела.
Искахме да живеем в къща, но харесвахме този вид сграда.
Тук не ни се налагаше да избираме.
Как ще върнем обратно Фишер? - Трябва да измислим тласък.
Какъв?
Ще импровизирам. Трябва да знаеш нещо за мен, за генезиса.
Идеята е като вирус. Устойчива.
Силно заразна. И най-малката идея може прерасне в голяма.
Може да определи същността ти...
...или да те унищожи.
Най-малката идея, като:
"Светът ти не е реален."
Една проста мисъл, която променя всичко.
Толкова си сигурна в света си, че е реален.
Мислиш ли, че и той е сигурен?
Или мислиш, че и той е изгубен, като мен?
Знам какво е реално, Мал.
Нямаш съмнения?
Преследван, гонен от полицията и неизвестна корпорация
по целия свят, така както проекциите преследват сънуващия?
Признай си.
Вече не вярваш в една действителност, затова избери.
Избери да останеш тук.
Избери мен.
Знаеш какво трябва да направя. Да се върна при децата, защото ги изостави.
Защото изостави нас. - Грешиш.
Не. - Ти си объркан.
Децата ни са тук. Нали искаш да видиш отново лицата им?
Да, но ще ги видя горе, Мал.
Горе?
Чуй се. Това са нашите деца.
Гледай. Джеймс? Филипа?
Не го прави, Мал. Това не са децата ми.
Повтаряш си го, но не го вярваш. - Знам го.
А ако грешиш? А ако аз съм реалната?
Повтаряш си какво знаеш.
Но в какво вярваш?
Какво чувстваш?
Вина.
Изпитвам вина, Мал.
Каквото и да правя, колкото и да нямам надежда,
колкото и да съм объркан, вината винаги ми напомня за истината.
Каква истина?
Че идеята, която те усъмни в действителността, дойде от мен.
Ти си породил идеята в мен?
За какво говори тя?
Знаех, че генезиса е възможен, защото го причиних първо на нея.
Причиних го на жена си. - Защо?
Бяхме се изгубили тук.
Знаех, че трябва да избягаме, но тя не искаше да го разбере.
Беше заключила нещо дълбоко в себе си.
Истината, която някога знаеше, но избра да забрави.
Не можеше да се откъсне.
Затова реших да го потърся.
Навлязох дълбоко в ума й и открих това тайно място.
Разбих го и породих една идея.
Една елементарна идея, която щеше да промени всичко.
Че светът й не е реален.
Че смъртта е единствения изход.
Чакаш влак.
Влак, който ще те отведе надалеч.
Знаеш къде се надяваш да те отведе,
но не знаеш със сигурност.
Няма значение.
Защо! - Защото ще сме заедно!
Не предполагах, че тази идея ще нарасне в ума й като тумор.
Че дори след като се събуди...
Че дори след като се завърне в действителността
ще продължи да вярва, че светът й не е реален.
Че смъртта е единствения изход.
Мал, не! Господи!
Заразил си ума ми? - Опитвах се да те спася.
Предал си ме.
Но можеш да изкупиш вината си, да спазиш обещанието си.
Да бъдем заедно тук, в света, който сътворихме заедно.
Коб, трябва да намерим Фишер.
Няма да ви го дам.
Ако остана, ще го пуснеш ли? - За какво говориш?
Фишер е на верандата.
Провери дали е жив, Ариадне. - Не може да го направиш.
Провери веднага. Направи го.
Тук е! Време е, но трябва да дойдеш веднага!
Отведи Фишер с теб. - Не го прави заради нея.
Не го правя. Сайто вече е мъртъв. Значи е някъде тук.
Трябва да го открия.
Не мога да остана при нея, защото тя не съществува.
Аз съм единственото нещо, в което все още вярваш.
Искаме ми се.
Повече от всичко, но...
Не мога да сътворя цялата ти сложност, съвършенство и недостатъци.
Добре ли си? - Погледни се.
Ти си само една сянка на истинската ми съпруга,
най-доброто, на което съм способен.
Съжалявам, но не си нея.
Това струва ли ти се реално?
Какво правиш? - Импровизирам.
Не, не!
Влез вътре, върви.
Бях...
разочарован...
Знам, татко.
Знам, че беше разочарован,
че не бях като теб. - Не.
Не, не.
Бях разочарован...
...че се опита.
Какво?
Хайде.
Татко?
Това е тласъкът, Ариадне! Тръгвай!
Недей да се губиш! Открий Сайто и го върни обратно!
Добре!
Помниш ли, когато поиска да се омъжа за теб?
Каза, че си сънувал, че ще остареем заедно.
Но ние остаряхме заедно.
Не си ли спомняш?
Липсваш ми непоносимо, но...
Изживяхме своето време заедно.
Трябва да се откъсна от теб.
Трябва.
Съжалявам, Роберт.
Татко е искал да съм самостоятелен,
да не живея само за него.
Така и ще направя, чичо Питър.
Какво стана? - Коб остана.
При Мал? - Не, за да открие Сайто.
Ще се изгуби.
Не, ще се оправи.
Дошъл си да ме убиеш?
Очаквам някого.
Човек от полузабравен сън.
Коб?
Невъзможно.
Бяхме млади заедно.
Сега съм старец.
Изпълнен с угризения.
В очакване на самотна смърт.
Върнах се за теб.
За да ти напомня нещо.
Нещо, което някога знаеше.
Че този свят не е реален.
Да ме убедиш да спазя споразумението ни?
Да ми се довериш на сляпо, да.
Върни се с мен,
за да бъдем отново млади заедно.
Върни се с мен.
Върни се.
Гореща кърпа?
Ще кацнем в Лос Анджелис след около 20 минути.
Трябва ли ви имиграционен формуляр?
Благодаря. - Гореща кърпа?
Не. - Имиграционен формуляр?
Добре дошли вкъщи, г-н Коб.
Благодаря ви.
Добре дошъл.
Оттук.
Джеймс? Филипа?
Вижте кой е тук.
Здравейте! Как сте? - Тате!
Виж какво построих! - Какво?
Къща на скала. - На скала? Покажи ми я.
Хайде, тате!
Г Е Н Е З И С
ПРЕВОД И СУБТИТРИ: dimi123
http://subs.sab.bz/ ®Translator's Heaven