Hej! Pridi sem! -Prihajam.
Haluciniral je ... je pa omenil vaše ime.
Pokaži mu.
Pri sebi je imel tole ...
In pa to.
Si me prišel ubit?
Vem, kaj je ta stvar.
Videl sem jo že. Pred mnogo, mnogo leti.
Pripadala je človeku, ki sem ga spoznal v bežno pomnjenem snu.
Človeku, ki je obvladoval nekatera radikalna dojemanja.
Kateri je najbolj odporen parazit? Bakterija? Virus?
Trakulja?
Gospod Cobb skuša povedati ... -Ideja.
Prilagodljiva je. Zelo kužna.
Ko ideja zavzame možgane, jo je skoraj nemogoče zatreti.
Popolnoma izoblikovana, docela razumljena ideja, ostane.
Nekje tu notri. -Da jo nekdo tebi podoben ukrade?
Ja. V stanju sanjanja je vaša obramba zavesti oslabljena,
kar vaše misli dela ranljive za krajo. Temu se reče »izvlek«.
G. Saito, lahko izurimo vašo podzavest,
da se obrani celo najbolj veščega izvlačitelja. -Kako to napravim?
Ker sem najspretnejši izvlačitelj,
vem, kako preiskati vaš um in kako najti vaše skrivnosti.
Zvijače so mi znane, in, lahko vas naučim, da celo v snu
vaša obramba ne odpove.
Takole je; če želite mojo pomoč, se mi morate povsem odpreti.
Vaše mišljenje mi mora biti bolj poznano kot vaši ženi,
bolj kot vašemu terapevtu, bolje kot komurkoli.
Če gre za sanje in imate sef poln skrivnosti,
moram poznati njegovo vsebino.
Da vsa stvar funkcionira, me morate povsem spustiti noter.
Prijeten večer, gospodje; bom razmislil o vašem predlogu.
Ve.
Kaj se dogaja tam zgoraj?
Saito ve. Igra se z nami.
Pa saj ni važno. Lahko izvlečem. Zaupaj mi.
Informacije so v sefu. V trenutku, ko sem omenil »skrivnosti«, se je ozrl vanj.
Čemu pa ona tule?
Vrni se v sobo, prav? Poskrbel bom za tole.
Kar, le daj. Prišli smo delat.
Če skočim ...
bom preživela?
Z brezhibnim skokom na glavo morda. Mal, kaj počneš tu?
Menila sem, da me morda pogrešaš.
Saj veš kako mi je; a ne morem ti več zaupati.
Kaj torej?
Primerna je Arthurjovemu okusu.
Pravzaprav je dotični deloma naklonjen britanskim slikarjem.
Prosim, usedi se.
Povej mi ... me otroka pogrešata?
Pa še kako.
Kaj izvajaš? -Na svež zrak grem. Ne mrdaj, Mal.
Preklet hudič.
Obrni se. -Odloži pištolo.
Prosim.
In zdaj kuverto, gospod Cobb.
Vam je povedala? Ali pa že vseskozi veste?
Da si me prišel okrast, ali, da pravzaprav spimo?
Ime tvojega delodajalca hočem.
Grožnje v sanjanju so nesmiselne, kajne, Mal?
Odvisno kaj ogrožaš.
Ubijanje ga bo pač le prebudilo.
A bolečina ...
Bolečina je doumljiva, in sodeč po dekorju, smo v tvojem umu. Drži, Arthur?
Kaj počneš?! Prezgodaj je še. -Vem. Ampak, sanje so se sfižile.
Saita skušam še malce zadržati v snu. Skoraj smo že opravili.
Ta prostor ... Slike ...
Ustavite ga!
ZAUPNO
Mislim, da se bo izšlo. Prebudi ga!
Zbudi se!
Suni ga! -Kaj?
Prevrni ga.
Onesvestil se je.
Prišel ste pripravljen, a?
Niti vodja mojih varnostnikov ne pozna tega stanovanja. Le kako ste ga našli?
Človeku na vašem položaju je zelo težko prikriti takšno ljubezensko gnezdece.
posebno, če je vpletena poročena ženska. -Ona ne bi nikdar ...
Evo, pa smo tu.
Pri dvomih. -Približujejo se.
Imate, po kar ste prišli. -No ja, ne bo držalo.
Prepustili ste ključni del informacije, ni tako?
A nekaj zadržujete, ker poznate našo namero.
Vprašanje je, čemu ste nam sploh dopustili?
Preizkusni nastop. -Poizkus za kaj?
Nima veze. Niste opravili.
Izvlekli smo vse razpoložljive informacije.
A vaše prevare so očitne.
Zato me pustite na miru.
Zgleda, da ne razumete, gospod Saito. Korporacija, ki nas je najela ...
ne sprejme spodrsljaja. Ne bomo preživeli dveh dni.
Cobb?
Zgleda, da bom moral opraviti nekoliko preprosteje.
Povejte, kar veste! Povej nam, kar veste. Takoj!
Od nekdaj sovražim tole preprogo.
Zamazana je in tako opazno oguljena;
na način, kot pač pritiče volni.
Zdaj pa ...
ležim na poliestru.
Kar pomeni, da ne ležim na lastni preprogi v svojem stanovanju.
Izkazali ste se vrednega svojega slovesa, gospod Cobb. Še vedno sanjam.
Kako je šlo? -Brez zaslužka.
Sanje znotraj sanj, a? Navdušen sem.
A v mojih sanjah igrate po mojih pravilih.
To že, a poglejte, gospod Saito ...
Nismo v vaših sanjah. -V mojih smo.
Kreten. Kako, da si zamočil s preprogo?
Ni bila moja napaka. -Ti si arhitekt.
Nisem vedel, da bo drgnil svoj frdamani fris obnjo. -Dovolj bo.
Ej ti,kaj je bil to za en vrag? -Vse sem imel pod nadzorom.
Ne bi rad videl kako zgleda brez nadzora. -Jaz... nimamo časa za tole. Izstopim v Kyotu.
Zakaj? Saj ne bo pregledal vseh kupejev. -Vem. Ne maram vlakov. Poslušajte ...
Vsak naj se sam znajde.
Ja, halo? -Živjo, ati.
Živjo, očka.
Hoj, mulčka. Kako sta? Kaj počneta, a?
Dobro. -Bi rekel, da v redu.
V redu? Kdo je le v redu? Ti, James?
Ja. Kdaj prideš domov, očka?
Oh, ne morem, ljubček. Ne morem.
Vsaj še nekaj časa ne, se spomniš? -Zakaj?
Lej, povedal sem ti. Ni me, ker delam, ja?
Babica pravi, da se ne boš nikoli vrnil.
Phillipa, si to ti? Mi daš babico na telefon?
Odkimava.
Upajmo le, da se moti.
Ati? -Ja, James?
Je mamica s tabo?
James, govorili smo o tem. Mamice ni več tukaj.
Kje?
Zadosti, otroka. Poslovita se.
Po dedku vama pošljem nekaj daril, velja?
Pridna bodita, pa ...
Naš prevoz je na strehi. -Prav.
A si dobro? -Ja, v redu. Zakaj?
Blokada v sajah, pojavi se je Mal ...
Bil sem ji kos. Žal mi je zaradi tvoje noge. Ne bo se ponovilo.
Čedalje slabše je, kajne? -Ti opravičilo ni zadosti, Arthur?
Kje je Nash? -Ni se prikazal. Boš čakal?
Ne, Saitove načrte širitve bi moral Cobolu izročiti že pred dvema urama.
Zdaj že vedo, da nam je spodletelo. Čas je, da izginemo.
Kam boš krenil? -V Buenos Aires.
Pritajil se bom, morda se izmuznem, ko se zadeve poležejo.
Ti? -Združene države.
Pozdravi jih.
Izdal je. Očita si in moleduje za svoje življenje.
Torej vam ponujam zadoščenje.
Stvari ne urejam na tak način.
Kaj mu boste storili? -Nič.
Ne morem pa reči v imenu Cobol inženirstva.
Kaj hočete od nas? -»Saditev«.
Je možna? -Jasno, da ni.
Če nekomu iz uma idejo lahko ukradeš, zakaj mu je ne bi namesto tega vsadil?
Takole; v glavo vam sadim idejo, rečem vam: »Ne mislite na slone«.
O čem razmišljate? -O slonih.
Točno. A ideja ni vaša, ker veste, da sem vam jo dal jaz.
Osebkov um vedno izsledi izvor ideje.
Prave inspiracije ni možno poneveriti. -Ni res.
Ste zmožen tega? -Mi dajete izbiro?
Ker s Cobolom lahko uredim na svoj način.
Torej imate izbiro. -In izbral sem, da odidem.
Povejte posadki, kam želite iti.
Ej, gospod Cobb!
Kako bi vam prijalo oditi domov? V Ameriko?
K svojima otrokoma? -Tega ne morete urediti!
Nihče ne more. -Tako kot »saditve«.
Cobb, pridi.
Kako kompleksna je ideja. -Zadosti preprosta.
Nobena ni enostavna, če jo je treba nekomu vsaditi v um.
Moj glavni tekmec je bolehen starček.
Njegov sin bo kmalu nasledil nadzor nad korporacijo.
Hočem, da se odloči deliti očetov imperij.
Cobb, ne spuščajmo se v to. -Počakaj.
Če opravim ... če sploh lahko storim, hočem zagotovilo.
Kako naj vem, da ga lahko izpolnite. -Ne morete.
A ga lahko. Torej ...
hočete kreniti z vero,
ali postati zagrenjen starec, čakajoč na samotno smrt?
Zberite svojo ekipo, Cobb. Pa bolj pametno jih izbirajte.
Lej, vem kako si želiš domov.
To ni možno izvesti. -Pač, izvedljivo je.
Le dovolj globoko moraš. -Tega ne veš.
Storil sem že.
Komu?
Čemu gremo v Pariz?
Potrebovali bomo novega arhitekta.
Nikdar nisi maral svoje pisarne, kajne?
V tej sobi ni prostora za razmišljanje.
Je varno zate, da si tukaj?
Saj veš, izročitve med Francijo in ZDA so birokratska nočna mora.
Menim, da utegnejo najti način, da se v tvojem primeru sprovede.
Glej ... tole sem ti prinesel, da ob priliki daš otrokoma.
Več kot nagačena plišasta živalca bo treba,
da ta otroka prepriča, da še imata očeta.
Delam pač, kar znam. Delam, česar si me naučil.
Nikdar te nisem učil lopovstva. -Ne, naučil si me upravljati človeški um,
ampak tako je naneslo, da je bilo polno legitimnih načinov za koriščenje te veščine.
Kaj delaš tu, Dom?
Mislim, da sem našel pot domov.
Posel za neke zelo, zelo vplivne ljudi.
Ljudi, za katere verjamem, da lahko za vedno uredijo moje obtožbe.
Toda potrebujem tvojo pomoč. -Prišel si izpridit enega majih najbistrejših in najboljših.
Veš, kaj ponujam. Naj se sami odločijo.
Denar. -Ni le denar. Spomni se. To je ...
priložnost graditi katedrale, cela mesta, stvari, ki niso nikoli obstajale;
stvari, ki v resničnem svetu ne morejo obstajati.
Hočeš torej, naj še nekomu dopustim slediti v tvojo fantazijo.
V sanje sploh ne pridejo. Oni le ... Samo nivoje oblikujejo
in o njih poučijo sanjajočega. To je vse. -Sam si jih oblikuj.
Mal mi ne dovoli.
Vrni se v realnost, Dom. Prosim te.
Realnost ...
Ta otroka, tvoja vnuka, čakata, da se njun oče vrne domov.
To je njuna realnost. In ta posel, ta poslednji posel; tako pridem tja.
Ne bi bil tule, če bi poznal kak drug način.
Potrebujem arhitekta, tako dobrega, kot sem bil jaz.
Imam nekoga boljšega.
Ariadne?
Predstavljam ti gospoda Cobba.
Me veseli. -Če utegneš trenutek,
ti gospod Cobb ponuja posel, o katerem bi se rad pomenil s tabo.
Usposabljanje? -Pravzaprav ne.
Test imam zate. -Mi ne bi prej kaj povedal o tem?
Preden opišem posel, moram vedeti, če si ga zmožna.
Zakaj? -Odkrito rečeno, ni legalen.
Imaš dve minuti za oblikovanje labirinta, za čigar rešitev je potrebna ena minuta.
Stoj.
Ponovi.
Stop.
Bolj se boš morala potruditi.
To je že bolje.
Pravijo, da koristimo le delček resničnega potenciala svojega uma. Velja, ko smo budni.
Ko spimo, um lahko postori skoraj vse.
Na primer? -No, zamisli si, da oblikuješ zgradbo.
Zavestno ustvariš vsak aspekt.
A včasih se zdi, kot bi se ustvarjala sama od sebe, če več kaj mislim. -Ja, ja.
Kot odkrivanje. -Pristen navdih, kajne?
V naših sanjah naš um to nenehno počne.
Ustvarjamo in hkrati zaznavamo svoj svet.
In naš um počne to tako dobro, da niti ne vemo da se dogaja.
To nam omogoča poseči v ta proces.
Kako? -S prevzemanjem kreiranja.
In tu te potrebujem. Ti ustvariš svet sanj.
Osebek privedemo v te sanje
in občutil jih bo kot svojo podzavest.
Kako naj pridobim zadosti detajlov, da bo ta svet smatral kot realnost?
Sanje se zdijo realne, ko smo v njih, ni tako?
Le ko se zbudimo, spoznamo, da je bilo pravzaprav nekaj čudnega.
Naj te nekaj vprašam. Dejansko se nikdar ne spomniš začetka sanj, kajne?
Vedno končaš v središču dogajanja.
Bi rekla da. -Kako se torej znajdemo tu?
Smo pač prišli iz ... -Razmisli o tem, Ariadne.
Kako si prišla sem? Kje si ta hip?
Mar sanjava? -Trenutno si sredi delavnice.
Prisotnost bolečine je tvoja prva lekcija »deljenih sanj«. Ostani mirna.
Če so le sanje, zakaj si zakrivaš ...
Nikoli niso le sanje, kajne? Obraz poln črepinj boli kot vrag.
Ko si v njih, je občutek pristen.
Razvila ga je vojska. »Deljene sanje« je program urjenja,
da se vojaki streljajo, med sabo koljejo in davijo, nakar se prebudijo.
Kako so v to vpleteni arhitekti? -Nekdo mora izoblikovati sanje, drži?
Bi nama naklonil še 5 minut? -Pet minut?
Ampak ... Debatirala sva vsaj kakšno uro.
V sanjah ti um deluje hitreje, zato ...
Zdi se, da čas teče počasneje.
Pet minut v resničnem svetu je ena ura v snu.
Kaj, ko bi pogledali česa si sposobna v 5 minutah?
Imava osnoven razpored. Knjigarno, kavarno.
Tu je tudi skoraj vse ostalo.
Kdo so ti ljudje? -Projekcija moje podzavesti.
Tvoje? -Da. Zapomni si, ti si, ki sanjaš. Ti si zgradila ta svet.
Jaz sem subjekt; moj um ga naseljuje.
Tako rekoč se lahko pogovarjaš z mojo podzavestjo.
Tak je eden od načina izvlačenja informacij iz subjekta.
Kako še ga izvajaš? -Z ustvarjanjem nečesa varnega, kot ...
trezorja ali zapora, ki ga um samodejno polni z informacijami, katere skuša zaščititi.
Razumeš? -Potem vlomiš in jih ukradeš.
No ...
Mislila sem, naj bi prostor sanj imel opraviti zgolj z vizualnim, ampak,
gre bolj za njegovo občutenje.
Sprašujem se, kaj se zgodi, ko se začneš vpletati v njegovo fizičnost?
Čudo, a ni?
Ja, je.
Zakaj vsi gledajo vame?
Ker moja podzavest čuti, da še nekdo drug ustvarja ta svet.
Bolj kot spreminjaš stvari, hitreje se jim projekcije zbližajo.
Zbližajo? -Občutijo tujost sanjajočega.
Napadejo kot bele krvničke, ki se bore zoper okužbo.
Naju bodo napadli? -Ne. Samo tebe.
Prima, a pravim ti, če boš še naprej takole spreminjala stvari ...
Ježeš. Bi rekel svoji podzavesti, naj se malo brzda?
Je moja podzavest. Vedi, da je ne morem nadzorovati.
Zelo impresivno.
Poznam ta most. Ta kraj je resničen, kaj ne?
Ja, vsak dan ga prečkam na poti na univerzo.
Nikoli ne poustvarjaj krajev iz svojega spomina.
Vedno si zamišljaj nove. -Moraš snovati iz poznanih stvari, drži?
Koristi le podrobnosti. Ulično svetilko ali telefonsko govorilnico.
Nikoli celotne krajine. -Čemu ne?
Ker je gradnja sanj iz lastnega spomina najlažji način
izgube dojemanja kaj je resničnost in kaj so sanje.
To se ti je zgodilo? -Hej, poslušaj me.
To nima veze z mano. Kapiraš? -Me zato rabiš za gradnjo svojih sanj?
Proč od nje. Umaknite se.
Stran! -Cobb! -Proč bežite! -Cobb!
Pustite me! -Mal! -Spustite me!
Nikar! -Mal! -Prebudite me!
-Mal! -Zbudite me! -Mal! Ne, nikar! -Zbudite me!
Nikar, ne, ne! -Prebudite me!
Hej? Ej, poglej me. Vse je v redu s tabo.
Nič ti ni. Hej? -Zakaj ... Kako, da se nisem zbudila?
Ker se čas še ni iztekel in se v sanjah ne moreš zbuditi, razen če umreš.
Pokaži mi totem. -Kaj?
Totem je majhen osebni ... -To ti je pa res neka podzavest, Cobb!
Zares je očarljiva. -Oh, vidim, spoznala si gospo Cobb.
Je njegova žena? -Ja. Torej, glede totema:
rabiš majhen predmet, po možnosti težak. Nekaj, kar imaš stalno s seboj,
česar nihče drug ne pozna. -Kovanec? -Ne. Bolj unikaten mora biti.
Tole je obtežena kockica.
Ne dovolim ti jo prijeti. To bi izničilo njen namen.
Le jaz poznam težišče in njeno težo.
Tako, ko zreš v totem, brez dvoma veš, da nisi v sanjah nekoga drugega.
Ne vem, ali ne moreš, ali pa nočeš videti kaj se dogaja,
a Cobb ima resne probleme, ki jih skuša pokopati tam spodaj.
In takšnemu ne mislim kar tako odpreti svojega uma.
Vrnila se bo. Nisem še videl, da bi kdo tako hitro dojel.
Zdaj ji realnost ne bo zadostovala. In, ko se bo vrnila ...
ko se bo vrnila, ji daj graditi labirinte.
Kje boš ti? -Obiskat grem Eamesa.
Eamesa? Nikar, v Mombasi je. Tam je Cobolov teritorij.
Potrebno tveganje. -Na kupe je dobrih tatov.
Ne rabimo le tatu. Potrebujemo posnemovalca.
Po mili volji jih lahko drgneš, ampak, ne bodo se razmnožili.
Nikoli ne veš. -Greva nekaj popit.
Ti častiš.
Tvoj besednjak ni napredoval. -Kušni me nekam.
Kako pa kaj rokopis?
Najboljši v mestu. -Dobro.
Najlepša hvala.
Saditev.
Preden mi zatežiš rekoč, da je nemogoča ...
Ne, čisto mogoča je. Samo presneto težka.
Mučna. -Zato mi Arthur stalno tolmači da ni možna.
Ah, Arthur. Še vedno delaš s tem čudakom?
Dober je v svojem poslu, drži? -Oh, najboljši. Nobene domišljije nima.
Ni kot ti.
Če boš zganjal vsaditev, potrebuješ domišljijo.
Naj te nekaj vprašam? Si to že počel?
Probali smo. Vsadili smo idejo, ampak ni vzklila.
Jo nisi vsadil dovolj globoko? -Ne, ne gre le za globino. A veš,
rabiš najpreprostejšo verzijo ideje, da se ta naravno razvije v tvojih subjektih.
Um je hudo prefinjena reč. Kakšna potlej je ideja, ki bi jo rad vsadil?
Naslednika večje korporacije moramo prisiliti v delitev očetovega imperija.
Imaš opravka z raznimi političnimi motivi, s težnjami proti nameščanju in tako dalje.
In z vso to kramo si prepuščen na milost in nemilost subjektove presoje.
Pa iz popolne osnove moraš začeti.
Ki je? -Odnos z očetom.
Imaš kemika? -Ne, ne še. -Dobro, ker je tule.
Yusuf. On cmari lastne variante zmesi.
Kdaj me boš odvedel tja? -Ko se boš odkrižal zasledovalca.
Možakarja ob šanku. -Cobol inženirstvo.
Tiralica na mojo glavo; me hočejo mrtvega ali živega?
Se ne spomnim. Poglejva, če bo začel streljati.
Zamoti ga. Dobiva se spodaj, v točilnici, recimo, čez pol ure.
Sem se vrneva? -Zadnji kraj, ki jim bo sumljiv.
Prav.
Freddy! Freddy Simmons. Mojbog, pa kaj si res ti?
Kdo? -Ne, nisi ti.
Zdajle ne sanjaš, kaj?
Umaknite se!
Ne, kavo, Eno kavo bi.
Eno kavo.
Kavo.
Semle!
Rabite prevoz, gospod Cobb?
Kaj počnete v Mombasi? -Zaščititi moram svoje investicije.
Ah, a tak je tvoj način da se znebiš zasledovalca?
Z drugačnim zasledovalcem.
Cobb je rekel, da se boš vrnila.
Trudila sem se, da se ne bi, toda ... -Toda nič ni temu podobnega.
Enostavno je ...
čista stvaritev.
Si ogledava nekaj paradoksalne arhitekture?
Če hočeš zgraditi tri kompletne nivoje sanj, moraš obvladati nekaj trikov.
Saj dovoliš. -Kakšne trike?
V sanjah arhitekturo lahko prevaraš v nemogoče oblike.
To ti omogoča stvaritev zaprtih zank, kot so Penrosove stopnice.
Neskončno stopnišče.
Vidiš?
Paradoks. Tako ti bodo zaprte zanke kot ta, pomagale prikriti meje sanj, ki jih ustvarjaš.
A tako. Kako veliki morajo biti ti nivoji?
Lahko je karkoli velikosti nadstropja do celega mesta.
A biti mora dovolj zapleteni, da se lahko skrijemo pred projekcijo.
Labirint. -Da, labirint.
In boljši kot je ... -Več časa imamo,
preden nas projekcija ujame. -Točno tako.
Moja podzavest se zdi ugodna. -Le počakaj, da postane grdo.
Nihče ne mara, da mu nekdo drug brklja po umu.
Cobb ne more več graditi, kajne?
Ne več, če ne zmore, ampak noče.
Misli, da je varneje, če ne pozna razporeditev.
Zakaj? -Noče mi povedati.
Mislim, da je vzrok Mal. -Njegova bivša žena.
Ne, ni njegova bivša. -Sta še vedno skupaj?
Ne, ona je ...
Mrtva je.
Kar si videla tam, je le njegova projekcija nje.
Kakšna je bila v resničnosti? -Bila je čudovita.
Kemika iščeš? -Da.
Da pripravi zmesi za posel?
In da gre z nami na teren. -Ne, redko zahajam na teren, g. Cobb.
Tam te rabimo zaradi zmesi, prilagojenih našim potrebam.
Ki so? -Velika globina.
Sanje znotraj sanj? Dva nivoja?
Trije.
Ni možno. Toliko sanj znotraj sanj je preveč nestabilno.
Pa je možno; le pomirjevalo potrebuješ.
No, zelo močno pomirjevalo.
Koliko članov ekipe? -Pet.
Šest.
Da ste opravili nalogo vem lahko le, če sem z vami.
Pri takem poslu ni prostora za turiste, gospod Saito.
Zdi se, da tokrat je.
Tole, mislim, da je primerno za začetek. Uporabljam ga vsak dan.
Za kaj? -Pokazal vam bom.
Morda pa ne želite videti.
Za tabo.
10, 12. Vsi povezani, presnete živali.
Vsak dan si pridejo delit sanje.
Vidite, zelo stabilno.
Koliko časa sanjajo? -Po 3, 4 ure vsak dan.
In čas sanj? -S tole zmesjo?
Kakšnih 40 ur; dan za dnem. -Čemu to počno?
Povejte mu, gospod Cobb.
Sčasoma možnost sanjanja postane edini možen način.
Ti še kar sanjaš, Cobb?
Vsak dan pridejo sem spat? -Ne.
Pridejo se prebujat.
Sanje so postale njihova resničnost.
Kdo ste, da pravite drugače, a?
Pa poglejmo, kaj lahko storiš.
Veš kako me najti.
Veš, kaj ti je storiti.
Dovolj močno?
Ste dobro, gospod Cobb?
Ja, ja. Čisto v redu.
Robert Fischer, naslednik Fischer-Morrow energijskega konglomerata.
Kaj imate proti temu g. Fischerju? -To se vas ne tiče.
Gospod Saito, tole ni tipična korporacijska špionaža.
Od mene hočete saditev. Upam, da razumete težo te zahteve.
Seme, ki ga bomo vsadili temu človeku v um, bo zraslo v idejo.
Ta ideja ga bo opredelila. Utegne mu spremeniti ...
Morda mu bo spremenila prav vse.
Smo zadnje podjetje, ki stoji med njimi in popolno prevlado na področju energetike.
Ne moremo se več kosati.
Kmalu bodo nadzorovali energijsko oskrbo polovice sveta.
Pravzaprav bodo postali nova velesila.
Svet potrebuje, da Robert Fischer spremeni svoje mišljenje.
Tu nastopimo mi. Kakšen je odnos Roberta Fischerja z njegovim očetom?
Govori se, da precej zapleten.
A ne moremo delati zgolj na osnovi govoric, kajne?
Mi lahko omogočite pristop do tegale človeka?
Browning; desna roka starejšemu Fischerju. Boter Fischerju mlajšemu.
Bilo bi mogoče. Če si lahko pridobite prava priporočila.
Priporočila so nekaj, kar je moja specialnost, g. Saito.
Tule ne voham pogodbe. Odvedite ga dol.
G. Browning, politika Maurica Fischerja je od nekdaj izogibanje pravdanju.
Aja, naj izrazimo vašo skrb neposredno Mauricu?
Nisem prepričan, da je potrebno. -Ne, ne, ne. Jaz pa mislim, da bi morali.
Kako je z njim. -Ne bi ga rad po nepotrebnem vznemirjal, toda ...
Robert, ti nisem rekel ... da spokaš iz mesta? -Moment.
Tak daj že. Pojdi ...
Izpelji do konca!
Nikdar, nikoli nisi opravil, kar sem zahteval.
Zapusti mesto.
Obup.
Gotovo mu je drag spomin.
Položil sem mu jo ob posteljo. Niti opazil je ni.
Robert ...
pomeniti se morava o pooblastitvi.
Vem, da je zdaj to težko, vendar nujno. -Ne zdaj, stric Peter.
Jastrebi krožijo.
Bolehnejši, kot je Maurice Fischer, močnejši postaja Peter Browning.
Imel sem obilo priložnosti opazovati Browninga;
povzeti njegov fizičen videz, preučiti njegovo obnašanje in tako dalje.
Na prvem nivoju sanj ga lahko upodabljam
in sugeriram koncepte Fischerjovemu zavestnemu umu.
Nato, ko ga povedemo nivo globlje, bi njegova lastna projekcija Browninga
morala, morala bi se mu povrniti.
Torej si bo sam dal idejo. -Natanko tako.
Le tako se bo prijela. Sam si jo mora povzročiti.
Eames, navdušen sem.
Tvoje odobravanje je vedno cenjeno, Arthur. Hvala.
Si tja dol zahajal na lastno pest?
Ne, pač pa sem ... Izvajal sem neke eksperimente.
Nisem opazil, da bi bil kdo tu. Torej ...
Ja, jaz ... Obdelujem svoj totem. -Daj, naj si ga pogledam.
Se torej učiš, a? -Elegantna rešitev za stik z realnostjo.
Je bila to tvoja ideja? -Ne bila je ... pravzaprav Malina.
Tale ... Ta je bil njen. Zavrtiš ga v sanjah in nikoli ne bo padel.
Samo vrti in vrti se.
Arthur mi je povedal, da je preminila.
Kako napredujejo labirinti?
Vsak nivo se navezuje na del subjektove podzavest, kamor skušamo dostopiti.
Napravila sem spodnje nadstropje bolnice, da Fischer privede svojega očeta.
Veš, pravzaprav imam vprašanje glede te razporeditve.
Ne, ne, ne kaži mi podrobnosti. Le sanjajoči naj bi poznal razpored.
Zakaj je to tako važno? -V primeru, da eden od nas vnese svoje projekcije,
nočemo, da poznajo detajle labirinta.
Hočeš reči v primeru, da bi vanj vnesel Mal?
Ne moreš jo zadržati zunaj, kajne?
Drži. -Ne moreš graditi, ker, če poznaš labirint, ga pozna tudi ona.
Kar bi oviralo celotno operacijo.
Cobb, pa ostali to vedo? -Ne. Ne vedo.
Moraš jih posvariti, da je čedalje huje.
Nihče ni rekel, da se slabša.
Moram priti domov. To je zdaj moja edina skrb.
Zakaj ne moreš domov?
Ker so mnenja, da sem jo ubil.
Hvala. -Za kaj?
Ker nisi vprašala, če sem jo res.
»Razdelil bom očetov imperij«.
Očitno je to ideja, ki jo bo Robert zavrnil.
Zato mu jo moramo vsaditi globoko v podzavest.
Podzavest je motivirana s čustvi, kajne? Ne pa z razumom.
Najti moramo način, da idejo pretvorimo v emocionalni koncept.
Kako boš poslovno strategijo spremenil v emocijo?
Mar nismo zato tukaj, da ugotovimo? Robertov odnos z očetom je stresen.
Milo rečeno. -Lahko izhajamo iz tega.
Kajti, sugerirati mu, naj deli očetovo podjetje, je »jebi se« starčku.
Ne, ker menim da pozitivna emocija vedno premaga negativno.
Vsi težimo po spravi. Po katarzi, očiščenju.
Robert Fischer mora imeti na vse to pozitiven čustven odziv.
Prav, pa poskusimo s temle:
»Moj oče odobrava, da hočem ustvarjati sam, na de sledim njegovim stopinjam«.
Utegne delovati. -Morda?
Rabimo kaj boljšega od le »morda«. -Hvala ti za sodelovanje, Arthur.
Oprosti mi za zahtevo po čem bolj dorečenem, Eames.
Dorečenost? -Saditev nima opraviti z dorečenostjo.
Ko prodremo v njegov um, bomo morali postopati s tem, kar najdemo.
Na gornjem nivoju bomo odprli njegov odnos z očetom.
Vsadimo: »Ne bom sledil očetovim stopinjam«.
Nato ga na naslednjem nižjem nivoju nahranimo z: »Nekaj bom ustvaril sam«.
Nato, ko dospemo na spodnji nivo, izvlečemo glavno orožje:
»Moj oče noče, da sem kot on«. -Točno.
Pri treh nivojih globine, se bodo sanje zrušile ob najmanjši motnji.
Pomiritev. Za spanje, dosti stabilno za ustvarjanje treh nivojev sanjanja,
bo treba kombinirati z izjemno močnim uspavalom.
Lahko noč.
Zmes, ki bo rabljena za delitev sanj ustvari zelo jasno vez med sanjajočim,
za povrh pa še pospešuje možganske funkcije.
Drugače povedano, daje nam več časa na vsakem nivoju.
Delovanje možganov v sanjah bo približno 20 krat večje od normalnega.
Ko vstopiš v sanje teh sanj, se učinek množi.
Troje sanj, kar je 10 ur, to je 20 ... -Pardon, matematika ni moja močnejša plat.
Koliko časa je to? -En teden na prvem nivoju,
šest mesecev na drugem, in na tretjem nivoju ...
10 let.
Kdo bi rad v sanjah obtičal 10 let?
Odvisno od sanj. -Ko vsadimo idejo, kako pridemo ven?
Upam, da imaš kaj bolj elegantnega v mislih, kot da me ustrelijo v glavo.
Trzaj.
Kakšen trzaj? -Tole, Ariadne, bo takšen trzaj.
Za občutek padanja gre; dobiš trzljaje, ki te predramijo.
Krcnejo te iz sanj. -Pa bomo ob takšnem pomirjevalu čutili trzljaj?
Aha, to je najbolj premeten del. Napravil sem takega, ki ne vpliva na funkcije ušesa.
Tako bo, ne glede kako globok je spanec, speči potom ravnotežja vseeno zaznal padanje.
Ali nagibanje.
Trik je v sinhroniziranju trzaja, da lahko prodre vse tri nivoje.
Za uskladitev različnih trzajev lahko uporabimo odštevanje z glasbo.
Nima predvideni nikakršne operacije, ne naročila pri zobarju, nič.
Naj ne bi imel operacije kolena? -Nič. Ničesar, kar bi ga izpostavilo snu.
Rabimo ... rabimo vsaj dobrih 10 ur.
Sydney - Los Angeles.
Eden najdaljših poletov na svetu. Opravlja ga na vsaka dva tedna.
In verjetno leti zasebno.
Ne, če je njegovo letalo na nepričakovanem popravilu.
A biti mora 747. -Zakaj pa?
Ker je v Boingu 747 pilotova kabina v nadstropju,
prvi razred pa v nosu, tako nihče ne hodi skozenj.
A kupiti morate cel razred. Pa ekipo za strežbo prvemu razredu.
Kupil sem letalsko družbo.
Zdela se mi je poceni.
Videti je, da smo si pridobili svojih 10 ur.
Ariadne? Mimogrede, krasen posel.
Veš, kako me najdeš.
Veš, kaj moraš storiti.
Se spomniš, ko si me zaprosil za poroko?
Seveda se.
Rekel si, da si sanjal.
Da se bova skupaj starala.
In lahko se.
Ne bi smela biti tu.
Le to sem hotela videti, kakšne teste tu sam počneš vsako noč.
Karkoli že je, se te ne tiče. -Prav vse se me tiče.
Prosil si me, naj delim sanje s tabo. -Pa ne teh.
To so moje sanje.
Zakaj si to delaš? -Edini način je, da še lahko sanjam.
Zakaj ti je tako pomembno sanjati?
V mojih sanjah sva še vedno skupaj.
To niso le sanje.
Tvoji spomini so, in rekel si, naj se spominov nikoli ne uporablja.
Vem, da sem. -Skušaš jo obdržati živo.
Ne pustiš jo proč.
Ne razumeš. To so trenutki, ki jih obžalujem in spomini, ki jih moram spremeniti.
Oh, kaj pa je tam spodaj za čemer žaluješ?
Poslušaj, glede mene moraš razumeti le eno stvar.
Je to tvoja hiša? -Moja in Malina, ja.
In kje je? -Je že ni več.
To je moj sin, James. Nekaj koplje, morda črva.
Ta je Phillipa.
Mislil sem ju poklicati, da se obrneta in nasmehneta,
da bi lahko videl njuna prelepa obraza, ampak ...
Za vse je prepozno.
Zdaj ali nikoli, Cobb.
Potem me je zgrabila panika. Spoznal sem, da bom obžaloval ta trenutka ko ...
Še zadnjič moram videti njuna obraza. -James! Phillipa! Pridita noter!
A trenutek je minil.
In karkoli storim, ga ne morem spremeniti.
Nameravam ju poklicati ... pa zbežita.
Če hočem še kdaj videti njuna obraza, se moram vrniti domov.
V resnični svet.
Kaj počneš tu?
Ime mi je ... -Vem kdo si. Kaj delaš tukaj?
Samo razumeti skušam. -Le kako bi mogla razumeti?
Veš vsaj, kako je biti ljubica?
Biti polovica celote?
Ne.
Zastavila ti bom uganka.
Čakaš na vlak. Vlak, ki te bo odpeljal daleč proč.
Veš, kam upaš da te popelje,
ampak, nisi povsem prepričan.
Pa saj ni važno. Kako to, da ti ni pomembno, kat te bo vlak odpeljal?
Zato, ker bova skupaj.
Le kako si jo lahko privedel sem, Dom? -Kaj je ta prostor.
Hotelska soba, kjer naj bi preživela najino obletnico poroke.
Kaj se je tu zgodilo?
Obljubil si! Obljubil si, da bova skupaj!
Prosim, moraš ostani tukaj! Vsaj za zdaj!
Rekel si, da bova skupaj! Rekel si, da se bova skupaj starala!
Vrnil se bom pote.
Obljubim.
Misliš, da lahko enostavno zgradiš zapor iz spominov, da bi jo zaklenil vanj.
Res misliš, da jo bo zadržal.
Čas je.
Maurice Fischer je pravkar umrl v Sydneyu.
Kdaj je pogreb? -V četrtek, v Los Angelesu.
Robert trupla ne bo mogel prevzeto pred torkom. Kreniti moramo.
Prav.
Cobb, s tabo grem. -Obljubil sem Mal. Ne.
Zaradi potrebe po nekom, ki bo razumel s čem se boriš.
Ni nujno, da sem to jaz.
A potem moraš pokazati Arthurju kar sem pravkar videla.
Preskrbi nam še en sedež na letalu.
Če se vkrcam na letalo, vi pa ne izpolnite najinega dogovora,
bom ob pristanku odšel v zapor do konca življenja.
Zaključite posel na krovu. Iz letala bom opravil telefonski klic;
ne boste imel nobenega problema pri prečenju meje.
Tretji sedež na desni. -Hvala.
Saj dovolite. -Pa ja, se opravičujem.
Oprostite, je to vaše? Verjetno vam je padlo.
Gospodje, vam smem postreči pijačo? -Vodo, prosim.
Isto bi.
Hvala.
Veste, nisem mogel spregledati, toda, da niste slučajno v sorodu ...
z Mauricem Fischerjem? -Da, on ...
Bil je moj oče.
Bil je zelo navdihujoča osebnost. Sožalje ob vaši izgubi. - Gospod ...
Izvolite. -Hvala. -Hej ...
Na vašega očeta.
Naj počiva v miru.
Nisi mogel scat preden smo prišli sem. -Oprosti.
Nalivanje s preveč zastonj šampanjca pred odhodom, a, Yusuf? -Ha ha, hudo smešno.
Zdaj bo v takšnem vremenu gotovo iskal taksi.
Drekač! Ej, model, kaj ko bi ... -Odkorakaj.
Poslušaj, iti moram. V redu. Taksi! Hvala.
Križišče Tretje in Marketa. Hitro.
Kaj počnete? -O, pardon. Sem mislil, da je prosto.
No, pa ni. -Morda si ga lahko deliva. -Ja, morda pa ne.
Lahko ustavite in se znebite tegale ...
Krasno.
Pridi!
Tu notri je 500 $, denarnica pa je vredna še več.
Torej me na mojem cilju lahko spustite ven.
Se bojim da ...
Pokrijte ga! -Ne, ne! Kaj se dogaja?
Tega ni v mojem dizajnu.
Cobb? Cobb?!
Eames!!
A si v redu? -Ja, dobro. Ni mi sile.
Fischer je v redu. -Če mu ne bo slabo od vožnje.
Saito?
Odvedi Fischerja v sobo zadaj. Takoj!
Spravi ga v sobo! -Kaj za vraga ...
Je bil ustreljen? Umira? -Ne vem. -Jezus Kristus.
In kje si bil ti? Kaj se ti je zgodilo? -Punca je splanirala tovorni vlak.
Zakaj si postavila železniško progo v središče mesta. -Saj jo nisem.
Od kje pa se je vzela? -Naj te jaz nekaj vprašam? Zakaj hudiča so nas napadli?
Tole niso normalne projekcije! Zaboga, bili so izurjeni. -Prav imaš.
Kako so lahko bili izurjeni? -Fischer je imel izvlačitelja,
ki je njegovo podzavest naučil, kako naj se sama obrani. Zato je militarizirana.
V raziskavi tega ni navedeno. -Žal mi je. -Prekleto, zakaj potlej ni?
Pomiri se. -Ne govori mi o pomiritvi, to je bila tvoja naloga, hudič prekleti!
Tvoja odgovornost! Mišljeno je bilo, da temeljito preveriš Fischerjevo ozadje!
Nismo pripravljeni na takšen tip nasilja! -Že prej smo imeli opravka s samoobrambo!
Previdnejši bomo in vse bo v redu. -To ni bil del načrta. Umira, za božjo voljo!
Ajde, odrešimo ga muk. -Ne, nikar. Nikar ne počni tega!
V agoniji je. Prebudil ga bom. -Ne, ne bo se prebudil.
Kako to misliš? -Ne bo se. -Ko v sanjah umremo, se prebudimo.
Iz tehle ne. Preveč je uspavan, da bi se prebudil na ta način.
Aja, in kaj se zgodi, ko umremo? -Zdrsnemo v limbo. -A se hecaš?
Limbo? -Neizgrajen prostor sanj.
In kaj vraga je tam spodaj? -Le surova brezkončna podzavest. Tam spodaj ni nič.
Razen tega, kar je utegnilo ostati od koga, s katerim delimo sanje,
ki je že prej bil ujet tam. V našem primeru si to ti.
Kako dolgo lahko tičimo tam? -Sploh ne gre razmišljati o begu dokler pomirjevalo ...
Kako dolgo, Yusuf? -Desetletja, morda neskončno. Ne vem.
Njega vprašaj, on je bil tam. -Odnesimo ga gor po stopnicah.
Prima.
Se zahvaljujem.
Zdaj smo torej ujeti v Fischerjovem umu in se borimo z njegovo zasebno armado.
in če smo ubiti, bomo izgubljeni v limbu,
dokler se nam možgani ne spremene v umešana jajčka, a?
Imaš prvo pomoč?
A potlej si vedel za to tveganje, pa nam nisi povedal?
Tveganje ni bilo mišljeno, saj nisem vedel, da bomo imeli opraviti s streljanjem.
Nisi imel prav. -Edino tako lahko gremo tri nivoje globoko.
Pa ti, vedel si za to in nič zinil? -Zaupal sem mu.
Zaupal si mu. Kaj? Ti je obljubil pol svojega deleža?
Ne, vsega. Je rekel, da ste to že počel.
Da smo že izvajali? Kaj, z Mal? -Se je zato tako dobro obneslo?
Nič nima opraviti s tem. Storil sem, kar sem moral, da se vrnem k otrokoma.
Privedel si nas na vojno območje brez poti povratka.
Obstaja izhod. Nadaljevali bomo s poslom in ga opravili kar se le da hitro
in izstopili bomo z rabo trzaja. Tako kot poprej.
Pozabi. Če gremo globlje, večamo rizik. Posedel bom kar na temle nivoju, pobje.
Fischerjevo varovanje obkroža ta kraj, o čemer je že bilo govora.
10 ur poleta je na tem nivoju en teden, kar pomeni, da bomo vsi in vsak ubiti.
To vam zagotavljam. Ni druge, kot da nadaljujemo in čim prej opravimo.
Za dol je edina pot naprej.
Pripravite se. Ti, pridi, greva ga pretrest.
Pred ugrabitvijo sem zavarovan za 10 milijonov.
Moralo bi biti zelo enostavno. -Utihni! Ne bo.
V pisarni tvojega očeta, pod knjižno polico, ima svoj sef.
Kombinacijo hočemo. -Za noben sef ne vem.
Kar še ne pomeni, da ne poznaš kombinacije.
Povej kakšna je.
Ni mi znana.
Imamo dober vir, da veš. -Aja? Kdo je ta vir?
Tole je stalo 500 $?
Kaj je notri? -Gotovina, kartice, osebna in tole.
Uporabno? -Zna biti.
Ti si na potezi. Uro časa imamo. -Eno uro?
Zamišljal sem si, da bom imel na razpolago vso noč.
Saito si ni zamišljal, da bo ustreljen v prsi.
Eno uro imaš in prosim te, prinesi nam kaj uporabnega.
Kaj je to?
Dober vir.
Stric Peter. -Nikar, nikar.
Naj nehajo.
Kombinacija. -Ne poznam jo.
Zakaj je Browning rekel, da jo? -Ne vem. Naj govorim z njim in izvedel bom.
Uro časa imaš. Začnita s pogovorom.
Si dobro?
Je s tabo vse v redu?
Te barabe se že dva dni znašajo nad mano!
Imajo nekoga z dostopom v pisarno tvojega očeta in skušajo odpreti njegov sef.
Ja. -Trdijo, da poznam kombinacijo, pa jo ne vem.
Ja, jaz tudi ne. Kaj zdaj?
Kaj? Maurice mi je rekel, da boš po njegovi smrti edini, ki ga bo lahko odprl.
Ne, nikdar mi ni dal nobene kombinacije.
Morda pa je, mislim, mogoče pač nisi vedel, da je kombinacija.
In kaj? -Ne vem. Kakšno pomembno kombinacijo števil,
osnovano na tvojih izkušnjah z Mauricom.
Nisva imela prav veliko skupnih pomembnih izkušenj.
Morda po mamini smrti.
Po mamini smrti; a veš kaj mi je rekel?
»Robert, resnično ni kaj reči«.
No ja, skoparil je s čustvi. -11 let sem imel, stric Peter.
Kako mu gre? -Zelo ga boli.
Ko se spustimo na nižji nivo, bo bolečina manj intenzivna.
In če umre?
Najslabši scenarij? Ko se prebudi, bo povsem brez uma.
Cobb ...
Kljub temu bom spoštoval dogovor. -To cenim, Saito, a ko se boste prebudil,
se niti spomnil ne boste, da sva bila dogovorjena.
Limbo bo postal vaša realnost.
Tako dolgo boste zgubljen tam spodaj, da boste postal starec.
Zagrenjen?
Čakajoč na samotno smrt. -Ne ...
vrnil se bom ...
in takrat bomo spet vsi skupaj mladeniči.
Dihaj.
Ti ljudje naju bodo ubili, če jim ne izdava kombinacije.
Le odkupnino hočejo. -Slišal sem jih. Strpali naju bodo v kombi in utopili v reki.
Kaj je v sefu?
Nekaj zate.
Mourice je vedno govoril, da je to njegovo najdragocenejše darilo zate.
Oporoka.
Mauricova oporoka je v odvetniški hiši Port & Dunn.
Alternativna. Ta bo, če boš želel, izpodbila drugo.
Deli elemente poslov korporacije Fischer-Morrow
in bo končala imperij, kakršnega poznamo zdaj.
Izničila moje celostno nasledstvo.
Kaj misliš, čemu bi predlagal kaj takšnega? -Resnično ne vem.
Rad te je imel, Robert.
Na svoj način. -Na svoj način ...
Ob kuncu ...
me je poklical k svoji smrti postelji.
In komaj je govoril.
A se je potrudil, da mi je rekel še poslednjo stvar.
Povlekel me je bližje ...
in razbral sem lahko le eno ...
eno besedo:
»Razočaran«.
Kdaj si bil v limbu?
Morda si ostale člane ekipe prepričal, naj nadaljujemo posel,
a ne poznajo resnice. -Resnice? Katere resnice?
Resnice, da lahko vsak hip iz stene privedeš tovorni vlak.
Resnice, da se Mal prebija skozi tvojo podzavest.
In resnice, da čedalje globlje prodiramo v Fisherja,
gremo tudi globlje vate.
In ...
nisem prepričana, da nam bo všeč, kar bomo našli.
Skupaj sva delala. Raziskovala sva koncept sanj znotraj sanj.
Jaz sem silil v to. Hotel sem globlje in globlje. Hotel sem iti naprej.
Pač nisem razumel koncepta, da se ure tam spodaj lahko spremenijo v leta.
Da sva lahko tako globoko ujeta, da ko ...
ko končamo na obali lastne podzavesti
izgubimo vidik kaj je realnost.
Ustvarjala sva, zgradila sva si svoj svet.
Delala sva mnogo let.
Zgradila sva si lasten svet.
Kako dolgo sta obtičal tam?
Kakšnih 50 let.
Ježeš ...
Kako sta zdržala? -Sprva sploh ni bilo težko.