I když by to všechny země světa rády zpochybnily,
my Francouzi známe pravdu:
Nejlépe se vaří ve Francii.
Nejlepší jídlo ve Francii se vaří v Paříži.
A nejlepší jídlo v Paříži prý vaří šéfkuchař Auguste Gusteau.
RESTAURANT GUSTEAU
Restaurant Gusteau je perlou Paříže.
Stůl se zamlouvá půl roku předem.
Gurmet
Špičky francouzské kuchyně dosáhl tak rychle,
že mu to konkurenti závidí.
Je nejmladším šéfkuchařem, který dostal pět hvězdiček.
VAŘIT MŮŽE každý!
Jeho kuchařka Vařit může každý!
se stala bestselerem.
Ne každého takový úspěch těší.
Legrační název, Vařit může každý!
Anton Ego - KRITIK RESTAURACÍ "PŘÍŠERNÝ HOST"
Ještě legračnější je, že tomu Gusteau asi věří.
Na rozdíl od něj beru vaření vážně.
A nemyslím si, že vařit může každý.
Tohle jsem já.
Je asi jasné, že se nad sebou musím zamyslet.
V čem je můj problém?
Za prvé, jsem krysa.
Můj život je boj.
Za druhé, mám vysoce vyvinutý čich a chuť.
Mouka, vejce, cukr, vanilka...
Mm! Lehký závan citrónu.
Tohle všechno cítíš? Ty máš ale čich.
To je Emilek, můj brácha. Je tak snadné ho ohromit.
Tak rozeznáš ingredience. No a co?
To je můj táta. Jeho zas neohromí nic.
Náhodou je taky vůdcem naší kolonie.
Co je na tom, mít zostřené smysly?
-Bacha! Nejez to! -Co se děje?
Ukázalo se, že to byl jed na krysy.
JED NA KRYSY
Táta najednou uznal, že můj talent k něčemu je.
Byl jsem na sebe jaksepatří pyšný,
než mi táta našel práci.
Čistý.
Správně. Očichávač.
Čisťounký.
Čisťoulinký.
Čistočistý.
Prostě čistý. Čistota je půl...
To nic. Popojedem.
Táta byl na mě pyšný.
Můžeš být na sebe hrdý, Remy. Děláš záslužnou práci.
Záslužnou? Jsme zloději, tati.
A přiznejme si, že krademe odpadky.
Když je nikdo nechce, není to krádež.
Tak proč je krademe, když je nikdo nechce?
V tomhle se nikdy neshodneme.
Jedno ale vím:
Jestli jsme to, co jíme, chci jíst kvalitně.
Ale podle mého táty...
Jídlo je palivo.
Začni si vybírat, a chcípneš.
Tak zmlkni a dlabej, co máš.
Když už musíme krást,
proč nekrademe slušný jídlo v kuchyni,
kde není nic otrávený?
Za prvý, nekrademe.
Za druhý, od kuchyně a lidí se drž dál.
Jsou nebezpeční.
Vím, že mám lidi nenávidět, ale něco na nich je.
Nejedí jen, aby žili. Objevují, tvoří.
Jen se koukněte, co dělají s jídlem.
Jak to mám popsat?
Dobré jídlo je jako paleta chutí, symfonie barev.
Všude kolem vás jsou samé lahůdky.
Jen se musíte zastavit a ochutnat je.
Gusteau měl pravdu.
Jo.
Úžasné.
Každá chuť byla jedinečná.
Ale kombinací chutí
stvoříte něco nového.
Tak jsem začal vést dvojí život.
Jediný, kdo o tom věděl, byl Emilek.
Hej, Emilku. Emilku.
Našel jsem houbu.
Ty umíš schovávat jídlo. Řekni, kam ji mám zašít.
Nerozumí mi, ale před ním si nemusím na nic hrát.
Proč chodíš po dvou?
Nechci si pořád mýt packy.
Napadlo tě někdy, že chodíme po packách,
kterými pak jíme?
Myslíš na to, co si vlastně cpem do pusy?
Pořád.
Nemusím ochutnat všechno, do čeho jsem šlápl.
Tak pokračuj.
Ale tátovi se nebude líbit, že takhle chodíš, jestli tě uvidí.
Co to tam máš?
Tys našel sýr?
A ne ledajaký sýr. Tom de ševr de pej!
Ten by se hodil k mé houbě.
A...
Rozmarýn! Tenhle rozmarýn
s troškou puškvorce.
Tak to přihoď a pak to... Víš...
To nemůžeš hodit k odpadkům. Je to lahůdka.
Jenže se máme vrátit do kolonie
před soumrakem, jinak se táta...
Emilku!
Jsou tu neprozkoumané možnosti.
Musíme to uvařit.
Ale otázkou je, jak to provedem.
Jo.
Musí se to pořád otáčet.
Aby se to rovnoměrně vyudilo.
Blíží se bouřka.
Remy, neměli bychom jít dál od...
Tohle musíš ochutnat!
Je to... Něco jako... Rozpeklý, rozteklý...
Ne uzený. Má to jistou... Trochu jako...
Bum-bác. Nemyslíš?
-Jaký bys řekl, že to je? -Bleskový?
Jo. Je to bleskový! Musíme to zopakovat.
Až zase bude bouřka, vylezeme na střechu...
Vím, co to chce. Šafrán. Trocha šafránu, a bude to dokonalý.
Šafrán. Proč mám pocit,
-že je v kuchyni? -On je v kuchyni.
-Šafrán. -To není dobrý.
Šafrán.
Nelíbí se mi to. Vzbudí se.
Už jsem tu byl milionkrát.
Pustí si televizi, a bum, je v limbu.
Byls tu milionkrát?
Říkám ti, že to potřebuje šafrán. Gusteau na něj nedá dopustit.
Tak jo. Kdo je Gusteau?
Nejlepší kuchař na světě. Napsal tuhle kuchařku.
Počkat. Ty čteš?
-Ne bůhvíjak často. -Páni. Ví to táta?
O tom, co táta neví, bys mohl vydat celou knihovnu.
Lidi to už udělali, a proto čtu. To je taky naše tajemství.
Nemám rád tajemství.
Všechno to vaření, čtení a koukání na televizi,
zatímco čteme a vaříme.
Strháváš mě na scestí, a já tě nechávám.
Proč se nebráním?
Co ty kluky zdrželo?
Aquilský šafrán. Italský. No?
Gusteau říká, že je výtečný. Ještě že se ta stará vyzná...
Zapomeňte na záhady. Jde o to, jak vaříte.
Hele! To je Gusteau. Koukej, Emilku.
Vrcholné vaření není pro slabochy.
Musíte mít představivost a kuráž.
Musíte riskovat, i když to možná nevyjde.
Nesmíte se nikým dát omezovat
jen kvůli svému původu.
Jedinou mezí je rozlet vaší duše.
Mluvím pravdu. Vařit může každý. Ale jen odvážní mohou být skvělí.
Krásně řečeno.
Ale nic netrvá věčně.
Gusteaův restaurant ztratil jednu z pěti hvězdiček poté,
co ho sepsul přední francouzský kritik restaurací Anton Ego.
Pro Gusteaua to byla krutá rána.
Zlomený šéfkuchař krátce nato zemřel,
což v souladu s tradicí znamenalo ztrátu další hvězdičky.
Gusteau je mrtvý?
Utíkej!
Ne, zavedeš ji ke kolonii!
-Pomoz mi, Remy! Pomoc! -Emilku! Rozhoupej lustr!
Zkusím tě zachytit.
Emilku, zhoupni se ke mně.
Evakuace! Všichni ke člunům.
-Pusťte mě! -Ta kniha.
Promiň. Pohyb. Pohyb.
Honem, honem. Pohyb, pohyb.
Zvedněte most! Zvedněte ho!
Hej, Johnny! Dělej!
Odstrč ho. Honem.
Držte se!
-Vezmi to dítě. Na! -Podej mi packu.
Počkejte na mě!
Jsou tu všichni? Nechybí nikdo?
-Počkat. Kde je Remy? -Tady. Už jdu.
Už jdu!
Vydrž, synu. Hoďte mu něco, ať se může chytit.
No tak, hochu. Zaber, synku.
No tak. Chyť se.
To zvládneš.
-Remy! -Tati!
No tak. Zvládneš to. Dokážeš to.
Počkejte. Zastavte!
Remy. No tak. Pádluj.
Zastavte! Počkejte na mě. Zastavte.
Tati?
Kudy teď?
Čekal jsem
na nějaký zvuk,
hlas,
znamení,
cokoli.
Kuchyně šéfkuchaře Gusteaua
Jestli máš hlad, Remy, vylez nahoru a rozhlídni se.
Proč tu tak sklíčeně čekáš?
Právě jsem přišel o rodinu a všechny přátele,
a to nejspíš navždy.
-Jak to můžeš vědět? -No, já...
Jsi jen obrázek. Proč se s tebou bavím?
Protože jsi přišel o rodinu a všechny přátele. Jsi osamělý.
Jo. A ty jsi mrtvý.
To je něco jiného než zbožné přání.
Když myslíš jen na to, cos ztratil,
nevidíš, co máš před sebou.
Tak šup nahoru a rozhlídni se.
Šampaňské!
Co to děláš?
Mám hlad.
Nevím, kde jsem,
a kdy zase najdu jídlo.
Remy, je v tobě víc. Jsi kuchař.
Kuchař vaří. Zloděj krade. Ty nejsi zloděj.
Ale mám hlad.
Jídlo přijde, Remy.
Kdo rád vaří, vždycky dospěje k jídlu.
-Myslíš, že si hraju? -Na to nemáš.
Paříž?
Byl jsem celou tu dobu pod Paříží?
Páni.
Je krásná.
Překrásná.
Restaurant Gusteau? Tvá restaurace?
Zavedls mě ke své restauraci.
Už to tak vypadá. Ano. Je to tak. Zavedl jsem tě sem.
To musím vidět.
-Stůl sedm hotovo. -Hned tam budu.
-Jednou štika na páře. -Už se nese.
Potřebuju další misky na polívku.
Dvoje jehněčí žebírka. A ještě pórek.
Dvakrát losos, třikrát salade composée a třikrát svíčková.
Beru ten salát.
Začínám s těmi lososy.
Já beru třikrát svíčkovou. Potřebuju talíře.
-Nesu sedmičku. -Třikrát salade composée hotovo.
Nepleť se mi u plotny!
Pozor, otvírám troubu.
Mám toho nad hlavu.
Dobrý den, šéfe. Jak jste se vyspal?
-Bonjour, šéfe. -Dobrý den, pane Šprclíku.
-Zdravím, šéfe. -Dvakrát svíčkovou.
Podívejte, kdo tady je.
Alfredo Linguini, Renatin kluk.
-Dobrý den. -Ten se ale vytáhl, co?
Pamatujete na Renatu, Gusteauovu milou?
-Jo. Jak se máš... -Linguini.
Jo, Linguini. Milé, že ses stavil. Co tvoje...
-Matka? -Renata.
-Jo, Renata. Jak se má? -Dobře.
Tedy nic moc... Bývalo jí líp. Totiž...
Zemřela.
To je mi líto.
To nemusí. Věřila v nebe, tak je v pohodě.
Posmrtný život, víte?
-Co je to? -To nechala pro vás.
Asi myslela, že mi to pomůže
sehnat tu práci.
No samozřejmě. Gusteau by nezaváhal.
Renatin syn je víc než...
No tak to založíme a když se objeví něco vhodného...
My jsme ho už přijali.
Cože? Jak si dovolujete někoho najímat bez mého...
Potřebujeme ficku.
Jo ficku. No...
Jsem rád, že se to vyřešilo.
Nevěřím svým očím.
To je opravdická špičková kuchyně.
Četls mou knihu. Uvidíme, co ses naučil.
Kdo z nich je šéfkuchař?
-Tamhleten. -Výborně.
Kdo ho zastupuje?
Sous chef. Tamhle.
Zodpovídá za kuchyň v nepřítomnosti šéfkuchaře.
Saucier má na starosti omáčky. Velmi důležitý.
Stejně jako chef de partie a demi chef de partie.
Commis, to jsou kuchtíci. Velmi důležití.
Chytrá krysa. No a kdo je tohle?
Ten? To je nikdo.
Není. Patří do kuchyně.
Je to plongeur, či co.
Myje nádobí a sklízí odpadky. Nevaří.
-Ale mohl by. -To sotva.
Jak to víš? Co vždycky říkám?
Vařit může každý.
Může. To neznamená, že by měl.
To ho nezastaví. Vidíš?
Co to vyvádí? Ne. Ne! To je hrůza!
Kazí tu polévku. To si toho nikdo nevšimne?
Je to tvá restaurace. Udělej něco.
Co můžu dělat? Jsem výplod tvé představivosti.
Ale on tu polévku kazí! Musíme někomu říct, že je...
Jídlo pro pětku je hotové.
-Bacha, jdu za tebou. -Hotovo.
Pozor! Otvírám troubu!
Jsem za tebou.
Oui, šéfe. Jednou svíčková, třikrát jehněčí, dvakrát kachna.
Beru ta soufflé pro šestku.
-Ještě pět minut, šéfe. -Panebože.
Dnes vám mohu nabídnout husí játra.
Ta skvělá chuť vám ulpí na patře.
Sedmička je hotová. No tak. Honem!
Oui, šéfe.
Remy! Na co čekáš?
Tohle teď budeš dělat pořád?
Víš jak to spravit. To je tvá šance.
Polívka! Kde je polívka? Z cesty.
Dej to sem, kluku!
Ty vaříš?
Jak se opovažuješ vařit v mé kuchyni?
Kde bereš tu drzost
vůbec se pokoušet o něco tak stupidního?
Zasloužil bys rozčtvrtit!
A já to udělám. Zákon je na mé straně.
Laroussei, rozčtvrť ho,
ale nejdřív mu prožeň hlavu mlýnkem na maso.
-Co to blábolíš? -Ta polévka!
Polévka?
Zadržte tu polévku!
Pane vrchní.
Linguini!
Máš padáka!
P-A-D-Á-K-A! Padáka!
Chce mluvit s šéfkuchařem.
Ale on...
-Co říkal ten host? -To nebyl host. Byl to kritik.
-Ego? -Solena LeClaireová.
-LeClaireová? Co říkala? -Ta polévka jí chutnala.
-Počkej. -Jak "počkej"?
Kvůli tobě jsem v průšvihu.
Někdo se ptá na tvoji polévku.
Co máš za lubem?
Mám pořád padáka?
-Nemůžete ho vyhodit. -Cože?
LeClaireové chutná, ne? Vysloveně vám to řekla.
Jestli ji v recenzi pochválí
a pak zjistí, že ten kuchař dostal padáka...
-Je to ficka. -Ale chutnalo jí, co uvařil.
Jak můžeme být držiteli Gusteaovova odkazu,
když popřeme, v co věřil?
A co to bylo, Mademoiselle Tatouová?
Vařit může každý.
Možná jsem na toho hocha šel trochu zhurta.
Prokázal odvahu,
a to bychom měli odměnit, jako by to udělal pan Gusteau.
Chce-li hazardovat se životem,
jak mu v tom můžeme bránit?
-Chtěl jsi utéct? -Jo.
Když vás tak zajímá jeho kuchařská kariéra,
budete za ni zodpovědná.
Ještě někdo?
Tak zpátky do práce.
Máš buď velké štěstí, nebo hroznou smůlu.
Uvaříš tu polévku znovu, tentokrát pod mým dohledem.
Pozorným dohledem.
Oni si myslí, že bys mohl vařit. Víš, co si ale myslím já, Linguini?
Podle mě jsi proradná, namyšlená, mrňavá...
Krysa!
-Krysa! -Chyťte ji.
Linguini. Chyť ji do něčeho.
Utíká. Chyť ji, chyť ji.
-A co teď? -Zab ji.
-Teď? -Ne, v kuchyni ne. Zbláznil ses?
Víš, co by se stalo,
kdyby se někdo dozvěděl, že byla v kuchyni krysa?
Zavřeli by restauraci.
Naše pověst už tak visí na vlásku.
Odnes ji. Někam daleko. Zab ji. Zbav se jí. Padej!
Nekoukej na mě takhle! Nejsi jediná, kdo je v pasti.
Myslí si, že to uvařím znova!
Nemám ctižádost. Nezkoušel jsem vařit.
Jen jsem se chtěl vyhnout problémům.
To tys experimentovala s kořením!
Cos tam hodila? Oregano? Ne? Tak co? Rozmarýn?
Rozmarýn je koření, ne?
Hodilas tam rozmarýn?
Tak k čemu všechno to blbnutí a házení...
Potřebuju tu práci. Už mě mockrát vyhodili.
Neumím vařit, a teď se tu bavím s krysou, jako bys...
Tys přikývla?
Přikývla jsi?
Ty mi rozumíš?
Takže nejsem blázen!
Chviličku.
Neumím vařit, já vím.
Ale ty...
Ty ano, viď?
Pryč s falešnou skromností. Jsi krysa, proboha.
Všechno, cos uvařila, jim chutnalo.
Jo. To by šlo.
Ta polívka jim chutnala!
Chutnala jim. Můžeš ji uvařit znovu?
Fajn, tak já tě teď pustím ven.
Ale jedeme v tom spolu. Jasný?
Dobře.
Tak jsme tu.
Není to nic moc, ale je to, víš...
Nic moc.
Mohlo by to být horší.
Je tu teplo, světlo a gauč s televizí.
Od teď je to i tvoje.
Jsi...
Je to sen?
Nejkrásnější ze snů.
Můžeme ho snít spolu.
Ale proč tady?
Proč teď?
Proč ne tady?
Proč ne teď?
Kde lépe se dá snít než v Paříži?
Brýtro, kuchaříčku. Ranní ptáče...
To ne.
Já idiot! Já věděl, co se stane!
Pustím k sobě krysu a řeknu, že co je moje, je i její.
Vejce jsou pryč!
Já hlupák! Ukradla jídlo a vzala roha! Co jsem čekal?
To má člověk za důvěru...
Ahoj. To je pro mě?
Dobré. Co v tom je?
Kde ses to naučila?
Je to vynikající. Ale krást se nemá. Nakoupím koření, jo?
Ale ne. Přijdeme pozdě. První den!
Honem, kuchaříčku!
"Ačkoli, jako mnoho jiných kritiků,
"jsem po Gusteauově smrti jeho podnik odepsala,
"ta polévka byla zjevením. Pikantní, a přesto delikátní zážitek."
-Solena LeClaireová? -Ano!
"Navzdory všemu vzbudil restaurant Gusteau opět naši pozornost.
"Pouze čas ukáže, jestli zaslouženě."
No...
Víš.
Hele, je to šílený a nemožný, ale ani jeden z nás to nezvládne sám,
takže do toho jdem spolu, jo? Souhlasíš?
Tak jdeme na to!
Já...
Vítej v pekle. Teď znovu uvař tu polévku.
Nemusíš spěchat. Máš na to týden, jestli chceš.
Polévka.
Ty mrňavá...
Ty jedna...
Koleduješ si...
Takhle to nejde, kuchaříčku!
Zblázním se, jestli se to bude ještě opakovat.
Musíme přijít na něco jiného.
Žádný hryzání, ďobání
nebo chytání se těma malýma tlapkama.
Hryzání! Ne! Pobíhání! Ne!
Žádný pobíhání ani cupitání. Jasný, kuchaříčku?
Kuchaříčku?
Jo, ty máš hlad.
Tak jo. Promyslíme to.
Ty umíš vařit a já umím vypadat
jako člověk.
Musíme vymyslet, jak mám dělat, co chceš,
aby to nevypadalo, že mě řídí krysa.
Slyšels mě? Jsem blázen! Jsem blázen!
Povídám si v lednici s krysou o vaření ve špičkové restauraci.
-Nikdy to nedokážu! -Linguini?
Musíme komunikovat.
Nemůžu pořád hlídat, jestli přikyvuješ, nebo vrtíš hlavou...
Krysa! Viděl jsem ji!
-Krysa? -Jo, krysa. Hned vedle tebe.
Co tady děláš?
Seznamuju se se sortimentem, zeleninou a tak.
Vypadni.
Přílišná známost se zeleninou škodí!
To bylo o chlup. Jsi v pořádku?
Jak jsi to udělal?
Kouzlo nechtěného!
Jeden pohled, a věděl jsem, že nás napadla stejná šílenost.
Dobře.
Kam mě to vedeš? Počkej.
Počkej. Promiň.
Dobrý.
Fajn.
ŠPAGETY
Na zdraví!
Tak jo.
To by mělo být ono.
Blahopřeju. Zopakovals svůj náhodný úspěch.
Ale abys mohl zůstat v mé kuchyni, musíš zvládnout víc než polévku.
Colette tě naučí, jak to tu chodí.
Poslyš, rád bych řekl,
jak si vážím toho, že se budu učit pod...
Ne! Ty poslouchej! Vysvětlím ti, s kým máš co do činění.
Kolik tu vidíš ženských?
No...
-Jenom mě. Proč asi? -No, já...
Protože v kuchařské hierarchii vládne středověk.
Pravidla sepsaná senilními staříky.
Znemožňují ženám vstup do tohoto světa.
Ale já jsem tady. Jak k tomu došlo?
Protože, no, protože, ty...
Protože jsem v téhle kuchyni největší dříč.
Tohle místo jsem si tvrdě vydřela,
a neohrozím svou pozici kvůli nějaký ficce, která měla kliku.
Jasný?
Páni!
Snadná příprava. Snadná konzumace. Gusteauova čína
je prostě činaná.
GUSTEAUOVY PLNĚNÉ KAPSY Z MIKROVLNKY
-Vynikající, Françoisi, jako obvykle. -Je to dobré, že?
Vymyslete něco pro moji novou řadu polotovarů.
Gusteauovy "corn puppies".
Něco jako "corn dogy", ale menší. Jednohubky.
Co to jsou "corn dogy"?
Levné párky obalené těstem a osmažené. Jako v Americe.
Navrhněte něco.
Třeba Gusteau v montérkách a klobouku Huckleberryho Toma.
Nebo kukuřičný klas, co vypadá jako pes.
Ano. Ale důstojně, prosím.
ŠÉFKUCHAŘ GUSTEAU
Renata Linguiniová
Sežeňte mého právníka!
V závěti stojí,
že jestliže se do dvou let po úmrtí
neobjeví dědic,
zdědí Gusteaův podnik se vším všudy sous chef. Vy.
Vím, co stojí v závěti.
Chci vědět, jestli tenhle dopis... Jestli ten kluk něco mění!
Moc se mu nepodobá.
Vůbec se mu nepodobá. Není to Gusteaův syn.
Gusteau neměl děti, a co znamená to načasování?
Lhůta stanovená závětí vyprší ani ne za měsíc!
Najednou se objeví kluk s dopisem
od nedávno zemřelé matky, podle nějž je Gusteau jeho otec?
Velmi podezřelé!
-To patřilo Gusteauovi? -Ano, ano.
-Mohu? -Samozřejmě.
Ale ten kluk to neví.
Prý to neřekla ani jemu ani Gusteauovi a chce, abych to taky zamlčel.
-Proč? O co jí jde? -O práci pro toho kluka.
-Jen o práci? -No ano.
Tak čeho se bojíte? Jestli tu bude pracovat,
můžete na něj dohlídnout, než něco vypátrám.
Zjistěte, kolik z toho je pravda.
Potřebuju, abyste sehnal vzorky DNA
toho kluka. Třeba vlasy.
Pamatujte, co říkám. Celé je to podezřelé.
On něco ví.
Klídek, je to ficka. Myslím, že ho zvládnete.
Co to děláš?
Krájím zeleninu. Krájím zeleninu?
Ne! Plýtváš energií i časem!
Myslíš, že vaření je zábava? Jako když vaří mamka?
Jenže mamka nikdy
nevařila mraky jídel
a každé jiné, žádné jednoduché,
navíc s různou dobou vaření,
aby je host měl na stole
ve stejný čas, horká a perfektní!
Jde o každou vteřinu. Tady nemůžeš být mamka!
Co je to? Na stole musíš mít pořádek!
Co uděláš, když přijde rychlovka?
Nepořádek tě zpomaluje.
Jídlo neodsejpá, objednávky se hromadí. Pohroma.
Zařídím, aby sis to zapamatoval.
Udržuj pracoviště v pořádku, nebo tě zabiju!
Rukávy máš jak pozvracené.
Drž ruce a paže u těla. Takhle. Vidíš?
Pořád udržuj tuhle pozici.
Kuchaři kmitají. Ostré nástroje, horká jídla, takže drž ruce u těla.
Pak se nejmíň pořežeš a popálíš a udržíš rukávy čisté.
Tak vypadá šéfkuchař. Špinavá zástěra, čisté rukávy.
Znám Gusteaův styl dokonale.
U každého jídla udělal něco nečekaného.
Ukážu ti to. Pamatuju si všechny jeho recepty.
-Vždycky udělej něco nečekaného. -Ne. Vař podle receptu.
-Ale právě jsi řekla... -Ne, ne.
Překvapení byla jeho práce. Naše práce je...
-Vařit podle něj. -Vařit podle receptu.
Jak poznáš, že je chléb dobrý, když ho neochutnáš?
Ne podle vůně nebo vzhledu, ale podle toho, jak křupe.
Poslouchej.
Symfonie křupání. Takhle křupe jen báječný chléb.
Nejlepší věci seženeš, když jsi na trhu první.
Máš jen dvě možnosti.
Vypěstuj si je sám, nebo podplať zelináře.
Voila! Nejlepší restaurace si vybírá první.
Lidi si myslí, že nóbl restaurace jsou snobské. Stejně jako šéfkuchaři.
Ale tak to není. Tady Lalo utekl z domova ve dvanácti.
Pracoval u cirkusu jako akrobat.
Pak dostal padáka kvůli pletkám s principálovou dcerou.
-Horst seděl. -Za co?
To nikdo neví jistě. Pokaždé vypráví něco jiného.
Podvedl jsem významnou korporaci.
Vyloupil jsem druhou největší banku ve Francii pomocí propisky.
Vytvořil jsem ozonovou díru nad Avignonem.
Zabil jsem chlapa svým palcem.
S Pompidouem nikdy nehraj karty.
Má zakázané Las Vegas a Monte Carlo.
-Larousse vyzbrojoval hnutí odporu. -Jakého?
To nechce říct. Ale zřejmě nezvítězili.
Tak vidíš.
Jsme umělci, piráti. Nejen kuchaři.
-My? -Oui. Teď jsi jedním z nás, ne?
Oui. Mimochodem, dík za rady o vaření.
-Taky ti děkuju. -Za co?
Že je bereš.
Ta krysa!
-Ale to je... -Upustil jsem klíče.
Máte vybráno?
-Vaše polévka je skvělá. Ale... -Ale jíme ji pořád.
-Co jiného máte? -Jsou tady vynikající husí játra.
Ta už znám.
To je stará věc, kdysi vás proslavila.
Co nějakou novinku šéfkuchaře?
-Chtějí něco nového! -Nového?
Ano. Co jim mám říct?
-A cos jim řekl? -Že se zeptám!
O čem to blábolíš?
-Hosté chtějí něco nového. -Co jim mám říct?
-Cos jim řekl? -Že se zeptám!
To je prosté.
Vytáhni nějaký starý Gusteaův recept,
něco, co jsme už dlouho nedělali...
Všechny staré recepty znají. Chutná jim Linguiniho polévka.
Chtějí jídlo od Linguiniho?
Spoustě hostů chutná. Víc neříkáme.
To jsme říkali?
No dobře. Když chtějí jídlo od Linguiniho,
řekni, že jim připravil specialitu.
Lahůdku, která není na jídelním lístku.
A nezapomeň zdůraznit,
-že je to čistě od Linguiniho. -Oui, šéfe.
Teď máš šanci uvařit něco hodné svého talentu, Linguini.
Zapomenutá specialita šéfkuchaře, brzlík a la Gusteau.
-Colette ti pomůže. -Oui, šéfe.
Hoďte sebou. Hosté mají hlad.
Jste si jistý? Ten recept byla pohroma.
To říkal i sám Gusteau.
Je to přesně ten druh výzvy, jakou potřebuje začínající šéfkuchař.
"Brzlík a la Gusteau.
"Brzlík zabalený v mořských řasách uvař
"s chapadly sépie, šípkovým pyré,
"masem ze škeble a sušenou rosolovkou?
"Lékořicová omáčka s ančovičkami."
Tenhle recept neznám, ale je od Gusteaua, tak...
Lalo! Máme telecí žaludek?
Jo! Máme. Přinesu ho.
Telecí žaludek?
Tak jo.
Hned jsem zpátky. Kam...
Hej, musím...
Nevšímejte si mě. Musím si to na chvilku půjčit.
Podívejme, tady...
Hned jsem zpátky.
Děkuju.
Promiňte. Jdu do...
Tohle rozhodně potřebuju. Budu hned...
Vezmu si tohle.
Trochu tohohle koření.
Fajn.
Co to děláš? Máš vařit
podle Gusteauova receptu.
To je jeho recept.
V receptu není olej z bílých lanýžů!
Co jiného jsi... Ty improvizuješ?
Není čas na experimenty. Host čeká.
Máš pravdu. Měl bych tě poslouchat!
-Nech toho! -Čeho?
Děsíš mě! Ať děláš cokoli, nech toho.
-Co je s tou specialitou? -Už to bude!
-Já myslela, že v tom jedeme spolu. -Vždyť jo.
-Tak co to vyvádíš? -To se těžko vysvětluje.
-Specialita? -Pojď si pro ni!
Pr. Zapomněla jsem lékořicovou omáčku s ančovičkami.
-Neopovažuj se. -Já nic, já nic...
Promiň.
Už je Linguini hotový?
Ja. Je to blivajz jako dřív. Teď ho odnesli.
-Ochutnals to? -Ja, samozřejmě, než to změnil.
Dobře. Cože? Jak to mohl změnit?
Změnil to, když už se to neslo!
Chutná jim to!
Chtějí to i ostatní, Linguini.
Mám dalších sedm objednávek!
Báječné.
Dal bych si tohle.
Brzlíková lahůdka Linguiniho specialita
Jednu specialitu!
Co je to?
Specialitu! Specialitu! Specialitu!
Na Linguiniho.
-Blahopřeju, pane Linguini. -Na zdraví, ja?
Jen pijte, je toho spousta.
Dej si voraz, kuchaříčku. Provětrej se.
Dnes večer jsme zabodovali.
Sebral jsem ti čepici.
Ale teď vážně.
Chci si s tebou promluvit, Linguini. V kanceláři.
-Mám průšvih? -Průšvih? Ne.
Trocha vína, přátelský pohovor. Jen mezi námi kuchaři.
Ten plongeur se už s tebou neradí, co, Colette?
Má všechno, co potřebuje.
Zapíjíš úspěch, Linguini?
Blahopřeju.
Já jen ze zdvořilosti. Jinak nepiju, víte.
Jasně že ne. Tyhle splašky bych taky nepil.
Ale musel bys být naprostý idiot,
kdybys neocenil tohle Château Latour ročník 1961.
A vy, Monsieur Linguini, idiot nejste.
Připijme na to, že nejsi idiot.
-Remy! -Emilku!
Nemůžu tomu uvěřit! Ty žiješ!
-Zvládls to! -Já myslel, že už vás nikdy neuvidím.
My mysleli, že jsi zahynul v peřejích.
Co to jíš?
Ani nevím.
Kdysi to byl asi nějaký obal.
Cože? Ne. Jsi v Paříži, brácho. V mým městě.
Žádný z mých bratrů se v mým městě nebude živit odpadkama.
Remy? Ty kradeš? Řekls Linguinimu, že ti může věřit.
-Taky může. Tohle je pro mého bratra. -Ale ten hoch by mohl ztratit práci.
Tím pádem já taky. Mám to pod kontrolou, jasný?
-Ještě víno? -Už bych neměl, ale... Tak dobře.
Kde ses vyučil, Linguini?
Vyučil? To je dobrý.
Snad nečekáš, že uvěřím, že vaříš poprvé.
-To ne. -Já to věděl!
Je to... Podruhé, potřetí, počtvrté... Popáté.
Poprvé jsem vařil v pondělí.
Ale předtím jsem mockrát vynášel odpadky...
Ano, ano. Ještě ti doleju.
Pověz mi, Linguini, co tě zajímá.
-Máš rád zvířata? -Zvířata? Jaká?
Běžná. Psy, kočky, koně, morčata,
krysy.
Přinesl jsem ti něco... Ne, ne, ne, ne!
Hned to vyplivni!
Musím tě naučit, jak se jí. Zavři oči.
Ukousni si kousek... Ne! Ne! Ne!
-Nehltej! -Pozdě.
Na.
Pomalu žvýkej. Vnímej jen tu chuť.
-Vidíš? -Ani ne.
Krémová, sladkoslaná, oříšková.
-Cítíš to? -Cítím, že je tu někdo cvok.
Zavři oči. Teď ochutnej tohle.
Úplně jiná chuť, že? Sladká, křupavá, ke konci lehce pikantní.
-Dobře. -Teď zkus obojí najednou.
Tak jo.
Myslím, že začínám něco cítit.
-Možná ty oříšky. -Vidíš?
-Nebo tu pikantní příchuť. -To je ono.
Představ si všechny skvělé chutě světa
v nekonečném počtu kombinací.
Chutě, jaké ještě nikdo nepoznal! Těch objevů, co zbývá učinit!
Myslím...
-Už jsem to zase ztratil. -Jo.
Ale bylo to zajímavý.
Nejzajímavější odpadky, jaký jsem... Co to děláme?
Táta ještě neví, že jsi naživu!
Musíme do kolonie! To bude radosti!
-Jo! Ale... -Co?
Já totiž musím...
Co je přednější než setkání s rodinou?
Co je důležitější?
No, já...
Návštěva nezaškodí.
-Chováš si krysu? -Ne.
-Dělals někdy v labáku s krysama? -Ne.
Žils někdy ve špíně?
Ne a ne a ne.
Ale něco o krysách víš! Ty víš, že víš!
Víte, kdo ví, že víte... Rata-tata.
-Heleďte! Proč se tomu tak říká? -Čemu?
Ratatouille. Je to lečo, ne? Proč mu tak říkaj?
Když chcete dát jídlu jméno,
mělo by být libozvučný.
Ratatouille moc libozvučný není. Zní jak kulometná palba.
Ratatata. To není libozvučný.
Bohužel došlo víno.
Můj syn se vrátil!
Snaha najít místo tebe očichávače skončila fiaskem.
Díkybohu, nic otrávené nebylo, ale je to fuška.
-Kvůli tobě. -Já vím. Mrzí mě to, tati.
Hlavně že jsi doma.
-No, pokud jde o to... -Jsi hubený. Proč?
Máš málo jídla, nebo jsi moc vybíravý?
Zůstat sám ve světě je dřina, co?
Jasně, ale já už nejsem dítě.
-Hej, hochu. Co se děje? -Umím se o sebe postarat.
Mám pěkný bejvák kousek odtud, tak zajdu často na návštěvu.
Studená sprcha reality tě nejlíp...
-Na návštěvu? -Přijdu. Slibuju. Často.
-Ty tu nezůstaneš? -Ne. O nic nejde, tati. Já jen...
Nemyslel sis, že tu zůstanu navždy, ne?
Každý ptáček nakonec vyletí z hnízda.
My nejsme ptáci. Jsme krysy.
My svý hnízda neopouštíme. Rozšiřujeme je.
-Možná jsem trochu divná krysa. -Možná vůbec krysa nejsi.
Možná je to dobře.
Hej! Ta kapela dnes válí, co?
Krysy. Jenom bereme, tati.
Už mě to unavuje. Chci tvořit.
Chci světu něco dát.
-Mluvíš jako člověk. -Nejsou tak zlí, jak říkáš.
-Ne? Jsi si tím jistý? -Ach jo.
Mohl jsem je zblízka pozorovat.
-Jo? Jak zblízka? -Dost.
A nejsou tak špatní, jak říkáš.
Pojď se mnou. Chci ti něco ukázat.
Já zůstanu tady.
Než zamkneš, umyj podlahu a pulty.
Počkat. Mám tu zůstat a uklidit?
Máš s tím problém?
-Ne. -Hodnej. Nashle zítra.
Jsme tu.
JED NA KRYSY
Dobře se dívej, Remy.
Takhle to dopadne,
když se krysa plete do cesty lidem.
Náš svět patří nepříteli.
OKAMŽITÁ SMRT - JED NA KRYSY
JED NA KRYSY ZNAČKY RO-DEAD PRO DŮM A ZAHRADU
Musíme si dávat bacha.
Držíme při sobě, Remy.
Koneckonců máme jen jeden druhého.
-Ne. -Cože?
Ne. Nevěřím tomu, tati. Podle tebe je budoucnost...
Jenom víc tohohle?
Tak to na světě chodí. Život nezměníš.
Změna je život, tati. Ta část, kterou můžeme ovlivnit.
Začíná to naším rozhodnutím.
-Kam jdeš? -Vpřed, s trochou štěstí.
Ahoj! Jo.
Nech toho.
Dobré ráno.
Tak šéf tě pozval na sklenku?
To je skvělý.
To je skvělý. Co říkal?
Cože?
Nechceš mi to říct?
Promiň, že se pletu do tvého hlubokého osobního vztahu se šéfem.
Vím, jak to je.
Okoukals ode mě pár kuchařských triků,
abys obalamutil šéfa, a teď mě chceš v postupu přeskočit?
Vzbuď se. Vzbuď se.
Myslela jsem, že jsi jiný.
Myslela jsem, že si myslíš, že já jsem jiná.
Myslela jsem...
Nemusela jsem ti pomáhat!
Kdybych se starala jen o sebe, nechala bych tě jít ke dnu!
Ale...
Chtěla jsem, abys měl úspěch. Líbil ses mi.
Moje chyba.
Colette. Počkej, Colette!
Je po všem, kuchaříčku. Už nemůžu dál.
Colette! Počkej! Neodjížděj.
Hele, nejsem žádný řečník. A kuchař taky nejsem.
Aspoň ne bez tvé pomoci.
Nesnáším falešnou skromnost. Je to jen maskovaná lež.
-Máš talent. -Nemám! Opravdu! To nejsem já.
Když jsem přidal tu zvláštní přísadu,
namísto abych se držel receptu, jak jsi chtěla,
to jsem taky nebyl já.
-Jak to myslíš? -Já bych na to nepřišel.
Vařil bych podle receptu.
Poslechl bych tvou radu.
Poslouchal bych tvý rady do skonání světa.
-Protože miluju tvé... rady. -Ale...
Ale já...
Nedělej to.
Mám tajemství. Poněkud nezvyklé.
-Mám... -Cože? Ty...
-Mám krys... -Máš rysa?
Ne, ne, ne. Mám takovýho malýho...
Maličkýho...
-Malýho kuchaříčka. Říká mi co dělat. -Kuchaříček?
Ano. Ano. On je...
-Mám ho tady. -V hlavě?
Proč je tak těžký s tebou mluvit? Fajn. Tak takhle.
Inspiruješ mě. Já to risknu.
Risknu, že budu vypadat jako největší idiot a psychouš pod sluncem.
Víš, proč se tak rychle učím?
Proč jsem tak skvělej kuchař?
Nesměj se! Ukážu ti to!
Ne! Ne!
-O co jde, Ambristere? -O restaurant Gusteau.
-Konečně zkrachoval, ne? -Ne.
-Další finanční problémy? -Ne, jde o...
Uvádí novou řadu plněných rolek z mikrovlnky?
Tak co je? Ven s tím.
Slaví návrat. Je populární.
-Už jsem na něj nepsal kritiku léta. -Ne, pane.
Ta poslední ho smetla
-do podřadné kategorie. -Ano, pane.
Napsal jsem: "Gusteau konečně zjistil, kam patří.
"K dalšímu proslulému šéfkuchaři,
"Monsieur Boyardeeovi s jeho bufíky."
Trefné.
Tehdy jsem s ním skončil. To bylo mé poslední slovo.
-Poslední. -Ano.
Tak mi řekněte, Ambristere,
jak to, že je tak populární?
Ne, ne, ne, ne, ne!
DNA souhlasí, časy sedí, všechno do sebe zapadá.
Je to Gusteaův syn.
To není možné! Celé je to podfuk!
Ten kluk to ví!
Koukněte na něj, tváří se jako idiot.
Pohrává si se mnou jako kočka s klubkem... Toho.
-Nití? -Jo! Hraje blbýho.
-Provokuje mě s tou krysou. -Krysou?
Ano. Přítelíčkuje se s ní.
Schválně se snaží, abych si myslel, že je to důležité.
-Ta krysa. -Přesně tak!
Je ta krysa důležitá?
Jasně že ne! Jen chce, abych si to myslel.
Ale já vím, jak to chce navléct.
Ta krysa tu je od jeho prvního večera a on ji měl zabít.
Teď chce, abych ji všude viděl.
Tady je! Ne, je tady!
Mám halucinace? Blázním? Je tu krysa-fantóm, nebo není?
Tak to ne!
Nezatáhne mě do tě své hry...
Nemám se začít bát? O vás?
Vyrazit ho nemůžu. Je středem pozornosti.
Když ho vyrazím, všichni se budou ptát proč.
Poslední, co chci, je, aby do toho lidi strkali nos.
Čeho se tolik bojíte?
Není dobré přitahovat tisk?
Dostat jméno Gusteau do titulků?
Ne když jsou nad jeho fotkou!
Gusteau už svou tvář má. Tlustou, milou, důvěrně známou.
GUSTEAUOVA BURRITA Z MIKROVLNKY
A ta se prodávají! Miliony a miliony burrit!
Lhůta vyprší za tři dny.
Pak ho můžete vyhodit, kdykoli se přestane vyplácet,
a nikdo se nic nedozví.
Ten vzorek vlasů, co jste přinesl, mi dal zabrat.
-Museli rozbor opakovat. -Proč?
Nejdřív ho identifikovali jako chlupy hlodavce.
-Ne, ne, ne. -Co?
Zkus tohle. To je lepší.
No, protože ty...
Krysa!
Hnusný malý potvory.
To mi připomnělo mou nejistou situaci.
Jak mě svět doopravdy vidí.
To "lepší" mělo teprve přijít.
Remy!
Ahoj, bráško!
Báli jsme se, když ses pořád neukazoval.
-Ahoj, Remy! Jak se vede? -Tys jim to řekl?
Emilku, říkal jsem, že to právě nesmíš!
Ale vždyť je znáš. Jsou to mí přátelé.
Myslel jsem, že pro ně to neplatí. Promiň.
Mně se neomlouvej, omluv se jim.
-Nějakej problém? -Ne, v pohodě.
Počkejte tady.
Zamčeno?
-Co tady děláš, Remy? -To je tak. Emilek přivedl...
Říkal jsem, ať to nedělá. Říkal jsem... A on to vyžvanil...
Jo, je to průšvih.
Ale mají hlad, sklad jídla je zamknutý a já potřebuju klíč.
-Máš pro ně krást jídlo? -Ano. Ne! Je to...
To je těžký. Je to má rodina. Nesdílejí tvý ideály.
Ideály? Kdyby měl Gusteau nějaký ideály,
myslíš, že bych tu propagoval polotovary?
Nebo burrita z mikrovlnky?
Nebo smažený kuřata?
Jsou francouzský asi jako párek v rohlíku!
Brzy v nabídce!
Vymýšlíme nový způsoby, jak se zaprodat.
Dáte si tlačenkový jednohubky?
Neovlivním, že zneužívají mou fotku.
-Jsem mrtvý! -Mohli byste zmlknout?
Musím přemýšlet! Profláklo se to. Když nebudou držet zobák,
mám na krku celou hladovou kolonii a...
Tady je to.
Gusteauova závěť
Hele. Tvoje závěť!
-To je zajímavý. Můžu si... -Posluž si.
Šéfkuchař Alfredo Linguini Žádejte novinky
Linguini?
Linguini: nová tvář staré restaurace
Co má Linguini společnýho s tvou závětí?
Tohle bývala má kancelář.
VÝSLEDKY TESTŮ DNA
Vážený pane Skinnere, jmenuji se Renata Linguiniová.
Poslední vůle a závěť Augustea Gusteaua
Byli jsme si s Augustem velmi blízcí.
"Stvrzeno podpisem" A. Gusteau
Neříkejte prosím Alfredovi
všem žijícím dědicům
Alfredo je Gusteaův syn.
žijící dědici - Linguini. - Gusteaův syn.
Je to tvůj syn?
-Já mám syna? -Jak to, že to nevíš?
Jsem výplodem tvé představivosti. Tys to taky nevěděl, co teprve já?
Tvůj syn je právoplatným dědicem této restaurace!
Ne! Ne! Krysa!
-Promiňte, šéfe. -Ta krysa krade mé dokumenty!
-Utíká! -Hej, pane šéf!
-Ty! Padej z mý kanceláře. -Není ve vaší kanceláři. Vy jste v jeho.
Do dna, Linguini!
Na zdraví, ja.
NASTUPUJÍCÍ ŠÉF VLASTNÍKEM RESTAURANTU GUSTEAU
LINGUINI KONČÍ S MRAŽENÝMl JÍDLY
NOVÝ VLASTNÍK - NOVÝ GUSTEAU
Le Journal GUSTEAUOVA HVĚZDA STOUPÁ
-Šéfe! Šéfe! -Šéfkuchaři Linguini!
Měl jste raketový vzestup, i když nejste vyučen v oboru.
V čem je tajemství vašeho génia?
Tajemství? Chcete znát pravdu?
Jsem Gusteaův syn. Asi to mám v krvi.
Ale přišel jste na to poměrně nedávno.
Ano.
A skončilo to vlastnictvím tohoto restaurantu.
Jak jste to zjistil?
Něco ve mně to vědělo.
Gusteaovy geny?
-Co vás inspiruje? -Inspirace má mnoho jmen.
-Ta moje se jmenuje Colette. -Cože?
Něco mi uvízlo v zubech.
Hygiena.
Chci ohlásit výskyt krys.
Jde o můj... O restaurant Gusteau.
Tak Gusteau, jo?
Stavím se tam. Uvidíme. Nejdřív za tři měsíce.
Musí to být teď! Je to špičková restaurace!
Monsieur, je to zapsané. Když něco odpadne, šoupnu vás tam.
Ale ta krysa! Musíte...
Ukradla mi dokumenty.
-Už má být zavřeno. -Měl skončit před hodinou.
Bonjour, ma chérie. Přidej se k nám.
Právě jsme mluvili o mé inspiraci.
Ano, říká jí "kuchaříček".
Ne, miláčku. Myslel jsem tebe.
-To je on. -Ego?
Anton Ego!
To je Ego?
Nevěřím svým očím.
-Jste Monsieur Linguini? -Dobrý den.
Omlouvám se, že ruším vaši předčasnou oslavu,
ale podle mě je fér dát vám šanci,
když jste ve hře nový.
-Ve hře? -Ano.
A chybí vám soupeř.
Což je, jak vám asi došlo, proti pravidlům.
Jste Anton Ego.
Na tak rychlý vzestup jste trochu pomalý.
Vy jste zas trochu hubený na někoho, kdo má rád jídlo.
Nemám ho jen rád. Miluju ho.
A jestli mou lásku neuspokojí, nepolknu ho.
Přijdu zas zítra večer a čekám velké věci.
Modlete se, ať mě nezklamete.
Nechceme být nezdvořilí, ale jsme Francouzi a je čas na večeři.
Chtěla říct: "Je čas večeře a my jsme Francouzi."
Nekoukej na mě takhle.
Vyrušovals mě při tiskovce.
Jak se mám soustředit, když mě furt taháš za vlasy?
A ještě něco.
Nezáleží jen na tom, co si myslíš ty.
Colette umí taky vařit.
Dobře, tak dost!
Máš dovolenou, kuchaříčku.
Nejsem tvůj poskok,
nebudu skákat, jak pískáš!
Kuchařem je ta krysa.
Uklidni se a seber se, kuchaříčku.
Přijde Ego a já se musím soustředit!
Ty pitomej...
Páni. To jsem ještě nezažil.
Jo, jsi pro něj něco jako plyšová hračka.
Promiň, Remy.
Vím, že jich tu je moc.
-Chtěl jsem je omezit... -Víš co?
To je v pohodě. Byl jsem sobec.
-Máte hlad? -Děláš si srandu?
Fajn. Večeře je na mě. Po zavíračce.
-Vlastně... -Jo.
...ať táta přivede celou kolonii.
Kuchaříčku?
Skvělé, synu. Vytunelujem je. Vím, o co ti jde.
Kuchaříčku?
Hej, kuchaříčku.
Myslel jsem, že ses vrátil do bytu.
Když jsi tam nebyl, nevěděl jsem...
Nerozešli jsme se nejlíp, tak...
Hele, nechci se hádat.
Jsem pod hrozným tlakem.
V krátké době se toho spousta změnila, víš?
Najednou jsem Gusteau.
A musím jím být,
jinak bych zklamal lidi.
Je to divný.
Doteď jsem nikoho nezklamal,
protože ode mě nikdo nic nečekal.
A teď ode mě něco očekávají
jen díky tobě.
Nebyl jsem k tobě fér.
Tys mě nikdy nezklamal, na to bych neměl zapomínat.
Jsi můj přítel.
Nejčestnější přítel, jakého si člověk může přát...
Co je to?
Co se to děje?
Hej...
Ty jsi...
Kradeš jídlo? Jak jsi mohl?
Myslel jsem, že jsi můj přítel! Věřil jsem ti!
Vypadni! l s tou svou krysí bandou!
A už se nevracej,
nebo s tebou naložím, jak je v restauracích zvykem!
Máš pravdu, tati. Co si to nalhávám?
Jsme to, co jsme. Krysy.
Brzy odejde, a jak se dostat dovnitř už víte.
Vezměte si, co chcete.
-Ty nejdeš? -Přešla mě chuť.
Máte vybráno, pane?
Ano. Dal bych si vaše srdce na rožni.
Dále!
Dnes je velký den. Měl bys k nim promluvit.
-Co mám říkat? -Ty jsi šéf. Inspiruj je.
Prosím pozor, všichni.
Dnes je velký večer.
Přijde Apetýt se svým velkým ego.
Chci říct, že přijde Ego. Ten kritik.
A něco si objedná.
Něco z našeho menu.
Budeme to muset uvařit, pokud si nedá něco studeného.
Není jiné cesty, že?
Neměl bys tu být, když je otevřeno. Je to nebezpečné.
Mám hlad!
Nemusím dojídat po lidech, abych byl šťastnej.
Hlavní je nebýt vybíravej.
-Sleduj. -Ne, počkej!
-Ne! Ne, ne! Co budeme dělat? -Dojdu pro tátu.
Můžeš si myslet, že jsi kuchař, ale stejně jsi jen krysa.
Když tu byl naposled, sebral nám hvězdičku.
Tím asi zabil... Tátu.
-Nosí nám smůlu. -Ale řeknu vám jedno...
-Ego je tady. -Ego? Je tady?
Anton Ego je jen další host. Pusťme se do vaření!
Jo! Začněme...
Dobře.
Uzavřeme jednoduchou smlouvu.
Ty mi vytvoříš novou řadu polotovarů šéfkuchaře Skinnera.
A já tě na oplátku nezabiju.
Au revoir, kryso!
Máte vybráno, pane?
Ano, myslím, že mám.
Po přehnaných chvalozpěvech na vašeho nového kuchaře
mám chuť, víte na co?
Na malý odstup.
To je ono. Čerstvý, jasný, opepřený odstup.
Jaké víno mi k němu doporučíte?
-K čemu, pane? -K odstupu. Asi právě došel, že?
Já...
No dobře. Když došel odstup,
a nikdo jiný v tomhle mizerném městě ho asi nemá,
uděláme dohodu.
Vy dodáte jídlo, já odstup.
K čemuž se bude skvěle hodit lahvinka Cheval Blanc 1947.
Bohužel, já asi...
A k jídlu?
Řekněte Linguinimu, že si dám cokoli, co se odváží mi předložit.
Ať mě ohromí tím nejlepším.
Dám si to, co tamhleten pán.
-Takže je s námi konec. -Proč to říkáš?
Jsme v kleci uvnitř náklaďáku.
Čeká nás budoucnost v mražených polotovarech.
Ne, v kleci jsem já. Se mnou je konec.
Ty jsi volný.
Jen do té míry, do jaké si to představíš.
Tak jako ty.
Prosím tě. Mám po krk předstírání. Otci jsem předstíral, že jsem krysa.
Linguinimu zas, že jsem člověk.
Předstírám, že existuješ, abych si měl s kým promluvit!
Říkáš mi jen to, co už vím!
Já vím, kdo jsem! Nemusíš mi to říkat!
Proč musím pořád předstírat?
Vždyť nemusíš, Remy.
Nikdy jsi nemusel.
Ne. Mou druhou levou!
Tati? Tati, tady jsem!
V kufru! Co sakra...
Tati!
-Ahoj, bráško! -Emilku!
Mám vás tak rád!
Kam jdeš?
Zpátky do restaurace. Beze mě jsou ztracení.
-Proč se na to nevykašleš? -Protože jsem kuchař!
Je to tvůj recept.
Jak to, že neznáš svůj vlastní recept?
Nezapsal jsem si ho. Jen mě to napadlo.
Tak si koukej vzpomenout, ja? Tohle se totiž servírovat nedá!
Kde je mé jídlo?
Co takhle podávat něco jinýho? Něco, co jsem nevymyslel.
Chtějí tohle.
Tak ať si nechaj zajít chuť. Řekni, že došly suroviny.
Nemohly dojít. Právě jsme otevřeli.
Mám jiný nápad. Naservírujem jim, co chtějí!
Zvládneme to! Jen nám řekni, cos tam dal.
Já nevím.
Musíme hostům něco říct.
Tak jim řekněte... Řeknete jim...
-Nedělej to. -Remy, Remy.
Ne! Stůj! Uvidí tě. Stůj.
Nemluvíme tu o mně. Mluvíme o tom, co se má udělat...
Krysy!
-Remy! -Dejte mi nůž!
Nesahejte na něj!
Dík, že ses vrátil, kuchaříčku.
Vím, že to zní šíleně, ale...
Ale pravda je občas šílená.
To ještě neznamená, že to není pravda.
Pravda je, že vůbec nemám talent.
Za všemi těmi recepty je tahle krysa.
To on je kuchař. Ten pravý. Schovával jsem ho pod čepicí.
Navigoval mě.
Díky němu vařím jídla, po kterých všichni šílí.
Proto je tady Ego.
Chválili jste mě pro jeho talent.
Vím, je to k neuvěření.
Ale věřili jste, že umím vařit, ne?
Funguje to. Je to šílený, ale funguje to.
Můžeme být nejlepší restaurací v Paříži,
a tenhle skvělý kuchaříček nás k tomu dovede.
Co vy na to? Jdete do toho se mnou?
Tati.
Tati, nevím, co říct.
Křivdil jsem tvému příteli i tobě.
Nemysli si, že vaření je pro mě víc než rodina.
Jen se nemůžu rozpůlit.
Nejde o vaření, ale o odvahu.
Opravdu to pro tebe tolik znamená?
Nejsme kuchaři, ale jsme rodina.
Řekni nám, co máme dělat, a my to uděláme.
Paříž - Ministerstvo zdravotnictví Hygienik obvodu 5
-Zastavte toho hygienika! -Delta tým, vpřed!
Ostatní zůstanou tady a pomůžou Remymu.
ZAMĚSTNANCI SI MUSÍ MÝT RUCE!
Tým tři bude dělat ryby. Čtyřka zas pečeně.
Pětka ke grilu. Šestka na omáčky. Na místa. Jedem, jedem, jedem!
Kdo se dotýká jídla, bude chodit po zadních.
Někdo musí obsluhovat.
Omlouvám se za zdržení, ale chybí nám personál.
Jen si dejte na čas.
Zase přišel pozdě, a najednou...
Ať je ten steak pořádně propečenej.
Dělejte. Jo. Rychle a pryč s tím.
Opatrně s tím sole meuniere. Míň soli. Víc másla.
A jen se sýrem mimolette.
Počkej! Aranžuj ten salát, jako bys maloval obraz.
Ne tolik octa na salade composee.
Ať se ta beurre blanc nesrazí. Pořád šlehej.
Ty hřebenatky vařit zvolna! Ochutnávka. Lžíce dolů.
Dobrý. Moc slaný. Dobrý.
Tu polévku nevařte. Bažant by ztvrdnul. Emilku!
Promiň.
Colette, počkej! Colette.
-Ty ses vrátila. Colette... -Nic neříkej.
Když začnu přemýšlet, možná si to rozmyslím.
Jen mi řekni, co ta krysa chce vařit.
Ratatouille? To je pro sedláky.
Fakt to chceš předhodit Egovi?
Co je? Dělám ratatouille. A jak bys to dělal ty?
Ratatouille? To si dělají legraci.
To snad není pravda.
Kdo vařil to ratatouille? Musím to vědět!
Už se ani nepamatuji,
kdy jsem chtěl naposled složit hold šéfkuchaři.
A v téhle výjimečné situaci je najednou
šéfkuchařem můj číšník.
Díky, ale dnes večer jsem pouze váš číšník.
Komu mám tedy poděkovat za jídlo?
Omluvte mě na okamžik.
Musíte být šéfkuchař...
Jestli chcete šéfkuchaře, musíte počkat
do odchodu posledního hosta.
No dobře.
Ego si nejdřív myslel, že je to vtip.
Ale během Linguiniho vysvětlování mu mizel úsměv ze rtů.
Pak nehnul ani brvou, až na pár příležitostných otázek.
Když vyprávění skončilo, Ego vstal, poděkoval za jídlo...
Děkuji za večeři.
...a beze slova odešel.
Následující den vyšla jeho recenze.
Kritik má v mnoha ohledech snadnou práci.
Skoro nic neriskujeme, ale hledíme svrchu na ty,
kdo nám předkládají svou práci i sami sebe k posouzení.
Tyjeme z negativní kritiky, která se snadno píše i čte.
Ale nakonec se musíme smířit s hořkou pravdou,
že i prosté sousto je důležitější
než kritika, jíž ho shazujeme.
Ale i kritik někdy riskuje,
a to tehdy, když objeví a brání něco nového.
Svět bývá k talentům a novátorům krutý.
Novinky potřebují podporu.
Včera večer jsem něco nového zažil.
Vynikající jídlo nečekaného původu.
Říct, že jídlo i jeho tvůrce
otřásli mými představami o vytříbené kuchyni,
by bylo hrubým podceněním.
Otřásli mou podstatou.
V minulosti jsem se netajil pohrdáním
ke Gusteauově heslu: "Vařit může každý."
Až teď plně chápu, co tím vlastně myslel.
Ne každý se stane velkým umělcem,
ale velký umělec může povstat odkudkoli.
Stěží si představíte nuznější prostředí
než to, z kterého vzešel génius, co nyní vaří u Gusteaua.
Podle mého mínění
je nejlepším kuchařem ve Francii.
Brzy se ke Gusteauovi vrátím, protože dychtím po novinkách.
Byl to skvělý večer. Nejšťastnější v mém životě.
Jediná předvídatelná věc v životě je jeho nepředvídatelnost.
ZAVŘENO
PRO PORUŠENÍ ZDRAVOTNÍCH A BEZPEČNOSTNÍCH PŘEDPISŮ
Museli jsme tam pustit Skinnera a hygienika
a ti nás samozřejmě práskli.
O jídlo nešlo.
Jakmile se provalilo, že jsou v kuchyni krysy,
zavřeli restauraci
a Ego přišel o práci a důvěryhodnost.
Ale moc ho nelitujte.
Má se docela dobře jako drobný investor.
-Vypadá velice šťastně. -Jak to víš?
Už musím jít. Začnou večeře.
Víš, jak to má rád.
Díky, kuchaříčku.
Mohu vám dnes večer nabídnout zákusek?
-Jako vždycky. -Co byste si dal?
Překvapte mě.
Mohu vám dnes večer nabídnout zákusek?
Já tu historku vyprávím líp, jasný?
No tak. Sem s tím jídlem, umíráme hlady!
České titulky Alena Nováková