"Războaiele pornesc înainte de a se auzi primul foc
și continuă multă vreme după ce s-a tras ultimul glonț.
În vreme ce comunismul și fascismul își croiau drum prin Europa
spaniolii susțineau o republică guvernată de un regim de stânga.
După ani de zile de conflicte sociale și politice, în vara anului 1936
mai mulți generali cu vederi politice de dreapta au început o rebeliune.
Însă ceea ce se dorise a fi o preluare imediată a puterii
s-a transformat într-un lung și nefericit război civil.
Rupturi aveau loc până și în familii: frații își omorau frații.
Trebuia să juri pe Biblie
sau să te lepezi de ea.
Și toată lumea încerca să răspundă unei aceeași întrebări:
Tu de care parte te afli?"
ACOLO UNDE SE GĂSESC DRAGONII
Traducere și adaptare de hgfdgfui (hgfdgfui@lycos.com)
Filmul se inspiră din fapte reale.
M-am născut în vreme de război.
Spre norocul meu, n-a trebuit să lupt
în nici unul din cele 165 de războaie care au avut loc în timpul vieții mele.
Tatăl meu n-a fost atât de norocos.
În tinerețea sa
toți spaniolii își alegeau o parte sau alta a baricadei și luptau.
Poate că dura o secundă să te decizi,
însă consecințele aveau să te urmeze de-a lungul întregii vieți.
N-a vorbit niciodată despre război.
Nici eu n-am întrebat, decât atunci când mi s-a cerut să scriu biografia unui preot,
Jose Maria Escriva.
Abia atunci tatăl meu a pornit să vorbească. Și a vorbit...
...a vorbit.
Așa s-a întâmplat că am căutat un sfânt și, în loc de unul, l-am găsit pe tatăl meu.
Cred că Oscar Wilde a fost cel care a scris
"Toți sfinții au un trecut
și toți păcătoșii au un viitor."
Jose Maria!
Părintele! Repede!
Aduceți un doctor!
În iunie 1976, o călugăriță era pe patul de moarte
din princina unui abces canceros.
O umflătură dureroasă
localizată deasupra umărului stâng.
Călugărița s-a vindecat cu repeziciune și fără că boala să recidiveze
după ce...
slujitorul Domnului, Jose Maria Escriva,
a fost invocat."
Ați sunat la judecătorul Manolo Torres, vă rugăm să lăsați un mesaj.
Tată...
Sunt eu, Robert.
Fiul tău.
Sunt în Roma.
Scriu o carte despre părintele Escriva.
Vin la Madrid...
și aș vrea să discut și cu dumneata.
Ești acolo?
Răspunde, tată, te rog!
Am să te sun când ajung.
De ce acest interes în persoana părintelui Escriva?
Numărul mare de articole care i se dedică i-au atras atenția editorului meu.
M-a interesat, cu atât mai mult...
cu cât era vorba de țară tatălui meu...
Cum se simte dl.judecător, Roberto?
Să fiu sincer...
N-am vorbit cu el de opt ani de zile.
M-am mutat la Londra, și de atunci e și ruptura noastră.
- Mă tem că tata nu e un om prea iertător. - Opt ani!
- Ai copii? - Nu.
Nu mă pot imagina în calitate de tată.
Tatăl tău este produsul unei epoci dificile. Trebuie să te împaci cu asta.
Am încercat, monseniore!
Fie ca Dumnezeu să te călăuzească în misiunea ta. Transmite salutările mele...
Leilei. Se numește Leila.
Cu bine!
- Sunteți sigur? - Da.
Asta e Jose Maria Escriva, aici.
Eu sunt în dreapta.
Cel din stânga... e tatăl tău.
Uite, încă una.
De la Seminar.
Tată?
Sunt în Madrid. Nu ne-am văzut de mult.
Sunt aproape de locuința ta, și aș vrea să îți fac o vizită.
- De ce să scrii o carte despre el? - Despre asta am și vrut să vorbim...
Mai bine las-o baltă, Bob!
- Am descoperit că ați fost împreună la Seminar.
Nu mi-ai spus niciodată că ai vrut să devii preot.
Nu ți se pare ciudat?
Da, mi se pare.
De aceea am părăsit Seminarul după un an de zile.
De ce, tata? Din cauza războiului civil?
- Universitatea din Londra. - Cu dr.Leila Azoulay.
Ce departament?
Fizică matematică.
Ce coincidență! Tocmai voiam să te sun!
- Cum e Spania? - Iubesc Spania.
Ce face tatăl tău?
Iubesc Spania!
Spune-mi!
Nu vrea să scriu nimic despre Jose Maria Escriva.
Măcar ți-a vorbit. Tot e ceva!
Știu că îmi ascunde ceva legat de Jose Maria.
Sunt sigur!
De ce nu mi-a spus nimic?
Pot să-mi iau liber week-end-ul ăsta.
Ai vrea să vin și eu acolo?
Dă-mi arma!
Lasă-mă-n pace!
La dracu!
Fiului meu, Robert Torres (A se deschide după moartea mea).
Aveam 9 ani...
când drumul meu și al lui Jose Maria s-au încrucișat.
A fost demult.
Robert, mi-ai spus în multe rânduri că am fost un tată denaturat.
Iar eu nu ți-am spus niciodată că sunt de acord cu tine.
Sunt atâtea lucruri pe care nu ți le-am spus și pe care trebuie să le afli...
Dacă vrei să dezvălui trecutul, pot să te ajut.
Dar trebuie să te avertizez: acolo sunt dragoni.
Manolo, ești bine?
M-ai păcălit!
Eram un năzdravan, că majoritatea băieților.
Nici Jose Maria nu era un sfânt.
Într-o zi aproape că m-a omorât.
Așa se conduce! Da, domnule!
Destul! - Nu, mai repede!
- Conduci ca un adevărat Torres, Manolo! Condu mai repede!
Manolo, ești bine?
Ești nebun?
Jose Maria, am să te spun tatălui tău. Meriți o mamă de bătaie!
Sunt dezgustat de locul ăsta.
Ar trebui să vând totul și să mă întorc la Madrid.
- Mai pot conduce, tata? - Nu, Manolo, de ajuns.
Basme cu dragoni. Vol.2.
Aici e primul.
Îl vedeți?
Aveți să vă întâlniți cu mulți dragoni.
Mi-e teamă.
Nu-ți fie teamă, Manolo.
- Sunt mulți dragoni în lume, Abileyza? - Mulți, Jose Maria.
Numai că, o să vezi tu însuți: ceea ce contează e cum îi înfrunți!
Dădaca lui Jose Maria vorbea despre dragoni că despre niște ființe reale.
Mi-a luat un sfert de secol ca să înțeleg că avea dreptate.
Numai că în viața lui Jose Maria s-au întâmplat lucruri
care m-au făcut să cred că el înțelesese asta înaintea mea.
Nu! De ce?
Jose Maria a pierdut trei surori.
Eu pierdusem un frate.
În vremea aceea, moartea făcea parte din viață.
Mamă?
Acum îl urăști pe Dumnezeu?
Nu, dragul meu.
Îl iubesc mult.
Dar L-ai urî dacă m-ar lua și pe mine?
Vino aici...
Condoleanțe pentru sora ta.
Tatăl lui Jose Maria avea o fabrică de ciocolată.
Directorul era un om ciudat.
Honorio.
Știm ce ne place...
Știm ce vrem.
Dar ce așteptăm oare?
Țineți-o pe limbă...
...preț de cinci secunde.
Acum mestecați de trei ori.
Manolo, ce gust simți?
Migdala.
Migdala?!
- Scorțișoară. - Scorțișoară?!
Nu-ți bate joc!
Așadar scorțișoară...
Puteți pleca!
Jose Maria, rămâi!
L-am pedepsit pentru că a luat în derâdere opinia altcuiva,
Nu pentru că nu a apreciat corect.
Privește asta!
E urâtă, nu-i așa?
E doar un sâmbure oarecare.
Răbdarea, însă...
alături de talent, de muncă
și de dragoste
au să scoată la iveală gustul divin dinăuntrul lui.
Ține!
Ai înțeles lecția?
Să știi, însă, că nu toți au un simț pentru lucruri divine.
Mă întreb de ce oare...
Manolo!
Așteaptă-mă!
Stai! Manolo!
Pe vremea aceea mi se părea teribil de
hazliu să pot fura, uneori, ciocolată de la fabrică.
Însă mai târziu tatăl lui Jose Maria a falimentat și a pierdut fabrica.
...iar mie nu mi s-a mai dat voie să mă joc cu Jose Maria.
Tatăl meu credea că sărăcia e contagioasă.
Spunea că Jose Maria nu mai face parte din cei asemenea nouă.
Și tatăl meu putea fi foarte convingător.
E drept că tata avea mai mulți bani...
mai multe mașini
și mai multe case.
Însă Jose Maria avea ceva mai mult decât mine: un tată.
Un sâmbure de invidie a început atunci să încolțească în mine,
una din multele semințe care sunt sădite într-o inima de copil
și din care nu știi ce-are să răsară mai târziu.
Sunt sigur că nu ne-a văzut.
Cam în același timp Jose Maria s-a schimbat.
Îți spun povestea așa cum am auzit-o.
Într-o noapte rece de iarnă...
Jose Maria a văzut urme de tălpi în zăpada cernută aproape de casa sa.
Le-a urmat
și mai apoi a văzut pe cineva.
Atunci a simțit că Dumnezeu îl chema către Sine.
Pe vremea aceea nu era un lucru neobișnuit...
că tinerii să dorească să devină preoți.
Fie le plăcea, fie nu, o seamă de tineri rămâneau celibatari.
Cel puțin preoția avea să le asigure un venit dintr-asta.
Preoția era o carieră pentru cei mai mulți.
Însă Jose Maria avea o vocație divină.
Înțelegi ce ești pe cale să faci?
Da, tata!
N-ai să poți iubi pe nimeni. Adică pe nici un om, vreau să spun.
N-ai să poți avea o familie.
- N-ai să poți avea copii! - Știu, tata.
Și crezi că e înțelept să vrei să devii preot în vremurile astea?
Probabil că nu.
Tatăl tău mai vine încă desuuri, Jose Maria?
Dobitoc carierist!
Porc vanitos!
Ce lecție ați învățat din asta?
Că trebuie să ne ținem firea.
Torres, cum l-ai numit pe Escriva?
Porc vanitos!
Și tu, cum i-ai zis?
Un dobitoc carierist.
Iertare, părinte episcop, dar nu îi pot suferi pe oamenii asemenea lui.
Dobitoc carierist.
Cum ai putea să definești lucrul ăsta?
Faptul că tatăl lui e bogat nu-i dă dreptul să se comporte ca un ticălos.
Nu explicația asta ți-am cerut-o, Escriva!
Și dacă te gândești bine... nu e altul Tatăl lui?
Nu e totuna cu Tatăl tău?
Țineți minte...
Refuzul de-a ierta pe cineva e singurul lucru, spune Domnul nostru,
care nu poate fi iertat!
Așadar...
credeți că voi ăștia, un "ipocrit" și un "perdant" o să puteți deveni buni preoți?
Eu, unul, mai cred că se poate.
Chiar cred asta.
Deci...
În ceea ce mă privește, s-a înșelat!
Munca voastră e să vă debarasați de ăștia...
...ca să pot redeschide uzină. - Și ce să facem?
Ticăloși!
- Nu vor decât să-și hrănească familiile. - Ce?
Muncitorii.
Ticăloși! Netrebnici!
Manolo, a venit vremea să alegi.
Află că omul are o singură îndatorire:
să se alăture părții care va câștiga!
Mergem!
Îmi pare bine să te văd!
Frumoasă mașină!
De unde ai toate astea?
Sunt dosare ale tatălui meu, din anii '50.
- Mai am și la hotel. - El ți-a trimis toate astea?
Înseamnă că faci progrese.
Ce l-a făcut să se răzgândească?
Nu știu. Mi-e și teamă să aflu.
"Fundație pentru bolnavi". Doamne, e o cu totul altă lume.
Jose Maria mi-a scris odată pe an, în fiecare an, până la moartea sa.
Eu nu i-am răspuns niciodată, dar el a continuat să scrie.
În scrisorile acelea îmi spunea cum i se schimbă viața, etapa cu etapă.
Honorio!
Jose Maria!
Uită-te la tine!
Dă-mi mâna!
Cum se simte fostul meu patron?
Tata a murit acum patru ani, Honorio.
Prima slujbă pe care am ținut-o vreodată, a fost pentru el.
Îți amintești...
...grăuntele acela de ciocolată?
Sigur că da.
O lecție excelentă.
Iartă-mă, dar n-are să meargă!
De ce?
Pentru că...
sunt evreu.
Să știi că dragostea vieții mele e tot evreu.
Odată m-am gândit să mă convertesc.
Dar nu mi-am putut dezonora tatăl.
A-ți onora părinții e cea mai dulce dintre sarcini.
Mult apreciată de Domnul Dumnezeu.
Ai să te rogi ca El să nu își întoarcă spatele
atunci când am să stau în fața Lui?
N-are să și-l întoarcă, te asigur.
Mulțumesc.
Mi-era teamă că am să mor aici, singur.
Roagă-te cu mine...
- Shema Israel Adonai Elohim... - Să îl iubești pe Domnul Dumnezeul tău...
cu inima și mintea...
...și cu întreg sufletul.
Tatăl nostru
care ești în ceruri,
sfințească-se numele Tău,
vie împărăția Ta, facă-se voia Ta...
La revedere, părinte!
Doamne, deschide-mi ochii!
Sunt un măgar orb.
Mi-e sete de firul călăuzitor, însă unde mă poate duce?
Ai vreo misiune pentru măgarul acesta, Doamne?
Sunt prea orb ca să văd.
Ai fost acolo, în seara asta. Te-am simțit!
Apleca-te asupra mea, Doamne...
Arată-mi drumul!
Vezi...
Un sâmbure fără importanță.
Dar răbdarea, talentul, munca
dragostea
au să dea drumul gusturilor divine care zac înăuntru.
Ai înțeles lecția?
Da.
Am înțeles-o!
Înțeleg că toți
totul și toate...
Totul și toate...
intru slava Ta.
Brațele Tale sunt deschise tuturor.
Să vină pe rând, unul câte unul.
Mulțumesc, Doamne!
Sugerezi, așadar, că grupul ăsta de tineri înfierbântați,
sunt gata să se dea Domnului în întregime...
într-o misiune apostolică?
- Înțelegi prin asta și celibatul, nu? - Da, părinte vicar!
Asta le-am propus. Iar ei au acceptat.
Adevărat? - Da.
Despre câți tineri e vorba?
Păi... trei.
Trei?
Mă tem ca toată chemarea asta să nu fie, până la urmă, o iluzie.
Munca voastră are să includă și femei?
Da, Sfinția Voastră!
Avem să locuim separat, însă ele au să lucreze alături de noi.
Misiunea noastră se deschide și celor căsătoriți.
Pentru a trăi cu toții în același loc?
Nu e un"loc" anume, ori o instituție. E doar o familie mai largă.
Cei căsătoriți vor sta separat.
Tot sistemul ăsta imaginat de tine pare foarte...
...protestant.
Felul ăsta de a-l găsi pe Dumnezeu
prin trivialismul vieții de zi cu zi
în afara ordinelor sfinte,
fără jurăminte,
fără îmbrăcăminte adecvată...
Isus și-a petrecut cea mai mare parte a vieții lucrând într-un atelier de tâmplărie
în Nazaret.
Lumea lui Dumnezeu...
Lumea lui Dumnezeu e atât de plină de bunătate...
Dacă facem în numele dragostei
fiecare dintre lucrurile cotidiene, avem să aducem glorie Lui.
Lucruri mici care să arate compasiunea dintre soți și soții...
dintre prieteni ori străini...
Fiecare are menirea de-a releva lumii frumusețea creației Sale.
Și această reședință, vrei s-o deschizi la Valencia?
Da.
Și, cândva, una în New York, în Paris, Londra...
- Chiar în Tokyo. - Tokyo e departe!
Și în momentul ăsta ai vreun ban?
- N-am de unde să-ți dau bani. - N-am venit să vă cer bani.
Vă cer doar autorizația...
pentru mine și pentru Misiune.
Ai tot concursul meu.
Părinte Escriva...
Vreau să te angajez ca secretar al meu.
Aceasta s-ar putea să te conducă înspre
o carieră în care vei dobândi influenta necesară
pentru a-ți îndeplini... visul.
Că părere ai?
Și i-am spus: "Nu, mulțumesc!"
Știu că n-are să fie ușor.
Însă am să mă asigur mereu că veți
avea un acoperiș deasupra capului și mâncare pe masă.
De fapt... chiar am o idee.
"Banii nu cresc în copaci."
Agustin?
"Pecunia"...
- Nu pot, Părinte! - Ba poți!
Poți și ai să înveți. Cu toții veți învăța.
Rahat!
Iertare, părinte! Iertare, dar...
Nu mai pot. Mirosul...
Nu mai pot.
Știi ceva latină?
Du-te!
Nemernicii de la sindicat...
Înaintează!
Nenorociților! Bandiților! Cum puteți face una ca asta?
- Știți bine ca tatăl meu e bolnav! - Dreptatea lui Dumnezeu!
Sindicate nenorocite. Mereu am spus că asta are să-l îngroape într-o zi.
Un atac cerebral. Doctorul tocmai a plecat.
Tată?
- Nu poate vorbi. - Cum?
Ce-a spus doctorul?
Că de-aci încolo e voința Domnului.
- Ieșiți de aici! - Manolo! Te rog!
Afară!
Ieșiți afară!
Tată?
Bună seara, frate!
Frate?
Sunt Jose Maria.
Știu cine ești, Jose Maria!
Am auzit veștile, Manolo.
M-am rugat pentru tine.
Mulțumesc. Dar nu am nevoie de compasiune.
Chiar sinceră.
- Oricare ar fi luptă ta... - Luptă?
Oricâte întrebări ai avea...
Îndoieli, chinuri?
Am intrat în Seminar numai ca urmare a insistențelor mamei mele...
Am plecat pentru că n-aveam stofă pentru preoție.
După cum știi și tu.
Poate n-ai stofă de preot...
Dar asta nu înseamnă că nu poți avea un calibru de sfânt.
Știi ceva?
Coșmarul care mă tot încearcă este că
eu însumi port o parte din vină pentru plecarea ta.
Nu, Jose Maria.
Spre diferență de tine, eu am ales să trăiesc în lumea reală.
- Însă îți apreciez atenția. - Nu e atenție, Manolo.
E dragoste.
Atunci când Domnul nostru a spus: "Vorbiți în numele dragostei
Și iubiți-vă unii pe ceilalți." Nu crezi că așa trebuie făcut?
Jose Maria, adevărul este că...
suntem născuți singuri și murim singuri.
Între una și cealaltă nu se duce decât o bătălie pe care intenționez s-o câștig.
Restul e nesemnificativ.
Trebuie să plec.
Sună-mă...
...și promit că am să-ți răspund.
Nu te dai bătut, nu-i așa?
Ar putea să te ajute să găsești înțelegere pentru suferința ta.
Suferința nu are înțeles. E un lucru absurd.
Arată-mi că mă înșel, iar eu am să te pup în fund. Asta e promisiunea mea.
Știu ce înseamnă să fii supărat pe viață.
Fii atent unde are să te ducă, Manolo.
Oaie!
Atunci când Jose Maria auzea chemarea lui Dumnezeu
am auzit și eu o chemare. De la un vechi prieten al tatălui meu.
Torres!
Bună dimineața.
Cum rămâne?
- Să spionez? - Da.
Mă așteptam la ceva mai mult...
Ascultă. Departe de regele său, Spania și-a pierdut centrul gravitațional.
E timpul să-l recreăm. Cu forța, dacă trebuie.
Prin orice mijloc...
Dar guvernul a fost ales prin vot, de popor.
Și e timpul să terminăm cu el.
Guvernul actual e un măr putred. Cum îl scuturi, cum apar viermii.
Viermi?
Socialiștii, care vor un stat socialist...
Bolșevicii care vor un stat stalinist...
Anarhiștii care nu vor nici un fel de stat.
- Noi vrem să făurim o altă Spanie. - O Spanie unită.
- Curățată prin sânge, dacă trebuie... - Renăscută... Mare!
- Disciplinata și viguroasă ca odinioară. - Și admirată!
Da, toate astea la un loc.
Nouă ni se spunea fasciști,
lor comuniști.
Însă în realitate războiul era mult mai complicat de atât.
Numai că erau destui care preferau să reducă totul la formule simple.
Trei ani mai târziu, 500.000 de oameni au murit,
dintre care cei mai mulți erau civili.
Cu toate astea, până și în astfel de timpuri
existau oameni mai curând interesați
...de pălării și de pantofi.
Credeam c-o să-ți cumperi pantofi.
Așa am vrut, dar s-a ivit ceva.
Ce anume?
- Nimic. - A întâlnit o femeie. - Care avea nevoie de o pălărie.
- Și de micul dejun... - Și de masa de prânz.
Mulțumesc.
Stați jos, vă rog. Pedo, Isidor!
Așadar?
Acest grup pe care l-ați înființat, cum se numește?
Nu are un nume, mama. Noi îi spunem "Lucrarea Domnului".
Ar suna mai bine în latină.
Opus Dei.
Poate ca măgarul n-are bani...
Însă centrul a primit un nume.
Ce urmează?
Greva comuniștilor îmi ucisese părintele.
Era rândul meu să protestez.
Scoateți-l din mașină!
Sindicalist jegos... Ai să vezi tu acum dreptatea lui Dumnezeu!
Pune-i căluș!
O să-ți arătăm dreptatea Domnului.
Unde ți-e arma?
Asta nu e glumă!
El ți-a ucis tatăl!
Drace, cred că a făcut în pantaloni!
Trage!
Trage odată!
Pedro!
- Ești nebun! - Ba deloc.
Nu ești normal!
- N-are să-i placă! - Să-l întrebăm!
Să mă întrebați?
Să lipim afișele astea de-a lungul și de-a latul Madridului.
Nu subscriu la așa ceva, Părinte!
- O cruciadă? - Da, Părinte!
Să te folosești de cruce ca să inciți la ură
și răzvrătire. Crezi că e creștinesc?
Poate că nu e.
Însă guvernul e cel care atacă în mod repetat Biserica.
Se spune că se dorește modernizarea Spaniei!
O, Peter!
Dacă nu facem nimic, suntem lași. Mai rău, trădători!
Asta vor spune oamenii.
Să privim impasibili cum vor arde bisericile?
Asta înseamnă să fii un bun catolic?
Peter, este acceptabil să vrei să aperi Biserica?
Da, Părinte.
Juan, este acceptabil să vrei dreptate socială?
Da!
Foarte bine. Întrebarea care se pune este cum să le obținem pe ambele simultan.
Prin hrana înfometaților. Și masa e gata!
Așadar lăsăm problema în aer.
N-am să-ți dictez ceea ce trebuie să crezi.
Dumnezeu ți-a dat creier, intuiție și conștiința.
De ce? Ca să tragi singur concluziile.
Și să fii, deopotrivă, responsabil.
Numai că, înainte de-a porni la luptă,
înainte de-a încerca să schimbăm lumea...
de ce să nu încercăm în primul rând să ne schimbăm pe noi înșine?
Construim aici un lucru vital.
Și acum, mai ales acum,
adăposturile precum cel pe care l-am ridicat aici trebuie să aibe parte de pace.
Și o masă bună, mamă!
Părinte...
Au început să ucidă preoți!
Scrie în ziar.
O, Doamne!
- Unde? - Chiar aici, în Madrid.
Să văd!
- Ce facem acum, Părinte? - Exact ceea ce am spus.
Vă rog.
Doamne, binecuvântează-ne
și bunecuvinteaza această masă
pe care ne-o dai în bunătatea Ta. Slăvit fie numele Tău și al lui Hristos.
Amin.
- Ce avem aici? - Un împuțit de preot!
Așadar...
Ce ziceam că avem aici?
Ce ascunzi sub sutana?
- Arată-mi! - Nu, te rog!
Dă-mi pachetul, înainte să îți tai gâtul!
- Omoară-l pe parazit! - Nu sunt un parazit!
- Muncesc ca să-mi câștig existența. - Muncești ca să-ți câștigi existența?
Destul! Destul, am spus!
Plecați!
- Urcați-vă în vagonul următor! - Ușurel...
- Sunt de partea voastră! - Fascistule!
Au prejudecăți împotriva dușmanilor de clasă.
- Nu tu ești de vină. - Știu.
Știu și povestea asta despre crearea unei Spanii mai "civilizate".
Așa se spune.
Dar ce încearcă ei să obțină prin astfel de mijloace barbare?
Ca să faci omletă, trebuie să bați ouăle!
Viața nu e o omletă, iar oamenii nu sunt ouă.
Dacă aș fi în locul tău,
aș renunța să port sutana aia în public.
N-are să te mai protejeze.
N-o îmbrac ca să mă protejez.
O să atragă toată loviturile, că o haină burgheză ce e.
Mulțumesc.
În palatele lor, episcopii au decretat
că cei slabi vor cuceri pământul.
Numai că cei slabi s-au săturat să aștepte
iar episcopii stăteau ascunși în dosul zidurilor.
A fost norocos, atunci, să nu fie lovit decât de o piatră.
Juan? Paco?
La mulți ani!
Dar nu e ziua mea.
Jose Maria, ca frate al tău
am fost ales să-ți cer ca în cinstea sărbătoririi a doi ani petrecuți împreună
să-ți dai jos pantofii!
Priviți, așadar, un pantof simplu!
- E un pantof, așa e? - Da.
Greșit!
E mai degrabă...
...o gaură!
O gaură travestită într-un pantof
O gaură mascata de un înveliș de piele.
Însă, pe de altă parte, e și o mărturie!
20 de kilometri pe zi, șapte zile pe săptămână,
fie ploaie, fie arșiță!
Și cu toate că ne pare rău pentru soarta acestui pantof inocent
E momentul să...
Jos!
Santiago!
Acesta este un mesaj al Guvernului.
A avut loc o revoltă militară.
Armata a recrutat forțe coloniale marocane.
În acest moment, toți spaniolii care își iubesc țara trebuie să...
E foarte ușor să te alături unui război.
În cele din urmă eu mi-am găsit locul într-o brigada comunistă.
Mă infiltrasem ca spion, și îmi plăcea.
Există un resort care te inspiră atunci când te alături unei cauze.
Chiar și când nu e cauza ta.
Nu pot descrie exatzul pe care-l resimți atunci când te alături unui grup.
fie el și un grup dușman.
Nu e alt sentiment asemenea.
Deși...
Poate c-ar mai fi un astfel de sentiment.
Ți-a mușcat pisica limba, tovarășe?
Atâția tineri...
Ce știți voi despre suferință și moarte?
Cum va tulbura ele... Merită oare?
Așa au să vă întrebe: credeți că merită?
Să vă spun ce anume are să vă facă să răspundeți "Da".
Ura față de opresiune? Față de tiranie?
Dar și ura față de cei care ne tratează precum animalele...
smulgându-ne speranță și furându-ne existenta? Da!
Dar mai este de spus!
Mai e și credința!
Credință!
Credința că o lume nouă se va întrupă din sângele vechi.
Din tovărășia noastră, frați și surori!
Din curajul nostru!
Curajul de-a țâșni din cuști și de-a ne elibera!
Mergând spre o viață nobilă, asemenea vulturului care trece printre piscuri.
Zburând... sau murind în încercarea asta!
- Numele și țara? - Jean. Franța.
- Numele și țara? - Petofi, Ildiko. Ungaria, domnule.
Nu e nici un domn aici, Ildiko!
Numai plugari, muncitori...
ori evadați, asemenea mie.
Suntem ceea ce suntem, egali cu toții,
luptând pentru libertate.
Asta ne dorim.
- Ildiko Petofi? - Da domnule!
Oriol.
Da, Oriol!
Ești gelos?
Nu.
Cum te cheamă?
Manolo.
Bătălia pentru Madrid - Noiembrie 1936
Ildiko! Ildiko!
Oprește-te! Înapoi! Să-i înfruntăm!
Mulțumește-le nenorociților că nu fac decât să-ți testeze curajul!
Du-te! Du-te!
- Torres! - Da?
Ai grijă de ea!
O, Doamne! Sunt atât de speriată!
Și eu!
Nu mi se pare un lucru bun.
Ai citit ziarele! Ei nu-i înghit pe preoți, părinte!
Atunci nu-mi spune "părinte" când port veșmântul ăsta!
Spune-mi Mariano!
E Vargas. Hai, părinte! Adică... Mariano.
Hai! Mașina e aici!
Părinte... Au să fie în siguranță, nu te îngrijora!
Voi avea grijă de ele, promit!
Hai, părinte, hai!
- Porci nenorociți! - Nu sunt porci, Juan!
- Sunt oameni! Oameni ca și noi! - Oameni?! Peter?!
Părintele Lazaro a arătat tuturor numai dragoste. Cum au putut face asta?
Pentru că ei ne văd că pe o parte din
sistemul ce le-a pricinuit durere și disperare.
Trebuie să ne rugăm!
Întâi, pentru părintele Lazaro...
apoi pentru ucigașii lui.
Dar sunt criminali și le place să fie astfel!
Spune-mi ce le-ai face "porcilor" ălora? Cinstit, acum!
Nu le-ai face la fel? Și nu ți-ar plăcea și ție să faci lucrul acela?
Și totuși, noi nu suntem porci, nu?
Nu e același lucru, părinte!
Nici o ființă umană, nici noi, prin urmare
nu suntem imuni la slăbiciune. Nimeni nu e!
Credința noastră e un dar!
Dumnezeu ne-a cerut să ne-o manifestăm prin iubre, aici, pe pământ.
Iubire necondiționată, pentru toți fii Domnului, pretutindeni.
Indiferent de care parte a baricadei s-ar afla.
- Chiar și dacă se înșeală! - Da, Juan!
Chiar și dacă se înșeală.
Înțelegi?
Iartă greșelile noastre!
Iartă-mă Doamne!
Pentru furia mea.
Pentru furia celorlalți.
Pentru ura. Pentru toți cei aflați pe front!
Dă-mi putere!
Trăiască Republica!
Fă-ne o fotografie!
Mulțumesc, căpitane.
Are să publice fotografia mea într-o carte!
Ei bine...
Cred că mai bine ar scrie un cântec pentru
tine. Eu am citit sute de cărți în închisoare...
Dar nu mi-a plăcut decât "Crimă și pedeapsă".
Eu n-am prea citit mare lucru.
Atunci cum știi ce anume îți poate oferi viața?
Visez.
Și eu.
Jos tiranii!
Jos burghezia!
Traiasa Republica!
În noaptea asta, când stabilim tabăra, vreau să vin în cortul tău!
- Nu, Manolo, ți-am spus... - De ce nu?
- De ce te torturezi în halul ăsta? - Vrei să i te oferi lui Oriol.
- E alegerea mea. - Știu că te-ai mai oferit și altora!
Da, pentru că oricare din noi poate muri oricând!
E alegerea mea să ofer unor oameni puțină alinare.
Atunci pe mine de ce mă respingi?
Pentru că gelozia e urâtă.
Ildiko, ascultă...
Am văzut-o pe fața ta, când te-am întâlnit
prima dată, când și-a ținut Oriol discursul.
Mai bine mă dau lui decât ție!
Dumnezeu să te binecuvânteze!
Mulțumesc, Isidoro, a fost un lucru curajos din partea ta.
La unu ținem liturghia. La trei voi asculta confesiunile.
Nu vă faceți probleme. Știu locul potrivit.
Mulțumesc, părinte!
Iartă-mă, căci am păcătuit.
Au trecut cinci luni de la ultima mea confesiune și am promis că...
Actele!
Ați venit să vă relaxați la Grădina Zoologică?
Da, e un lucru educativ.
Și unde ți-e nevasta, în timp ce tu te "educi"?
Acasă, spala haine?
A fost ideea mamei mele. Nu e prima dată când mă protejează.
Părinte, ai cumva nevoie de un adăpost?
Da. Știi vreun loc anume?
Stau într-o garsonieră înghesuită, dar...
Ești minunată.
Sunt preot, însă...
sunt și bărbat pe lângă asta.
Îți mulțumesc pentru curaj, însă trebuie să te refuz.
Oriol...
Ce este?
Ascultă, dacă mi se întâmplă ceva...
să știi că te aștept în lumea de dincolo.
- Nu spune asta! - Suntem în război, Ildiko.
Nu știu ce să spun.
Doi ani de zile i-am ținut în loc pe fasciști...
însă acum nemții le-au dat avioane.
Iar liderii noștri din Madrid se luptă între ei.
... și nouă nu ne dă nimeni nimic. - Atunci să visăm acum.
Să visăm cât mai putem.
Nenorociții au știut exact unde ne aflăm!
Strânge aici!
Strânge!
- Mă ocup eu... - Nu, las-o baltă!
Să mergem! Vino!
E rău de tot.
Stăm aici în bătaia puștii.
Nenorociții de șefi comuniști din Madrid ne-au lăsat de izbeliște.
Suntem sacrificați.
Aș putea rezolva cumva chestia asta.
Ce ai acolo?
E un permis de liberă trecere.
Ne dă acces în teritoriile dușmane.
Gărzile comuniste sunt la porți!
Veniți cu mine! Veniți!
- George, ridică-te! - Ce se întâmplă?
- Îl ascundem pe preot. - Preot?
- Au venit gărzile comuniste. Au să-l omoare! - Foarte bine!
Termină! Hai încoace!
Popo...
Ce te faci dacă te torn?
Înseamnă c-o să-l întâlnesc pe Dumnezeu mai curând decât am crezut.
Dacă ei te găsesc aici, asta o să mi se întâmple și mie.
Ai dreptate! Isidore, ascunde-te!
Eu am să mă predau.
- Vin încoace! - Fugi! Du-te!
Actele!
În jacheta.
Du-te și adu-le!
Unde e cheia?
Vei spune: unde e cheia... domnule!
Domnule căpitan! Domnule...
Mă iertați!
Nu-ți fă probleme! Îți faci datoria.
Au plecat.
Stați aici până se lăsă întunericul, apoi părăsiți Madridul!
- Asta dacă nu vreți s-o sfârșiți aici! - Mulțumim.
Să-mi mulțumiți?
Eu însumi sunt bun de dus la balamuc.
Am și cămașa de forță, dacă credeți c-o să facă probleme.
E calm, nu-ți face griji.
Garda comunistă e aici.
Au blocat drumul. Ia-o la stânga, te rog!
Dumnezeu e un concept primitiv de care ne-am dezbărat prin mișcarea iluministă!
Are cineva curaj să lupte cu mine?
Cine?
Nenorociților!
Vă place, nu?
Cineva na trădează, și jur
că dacă aflu cine e...
voi fi fără milă!
Trebuie s-o facem în noaptea asta!
Nu te aude...
știi asta?
Atâta suferință, și Dumnezeu tace.
Înțelegi că e un monstru?
Eu Îl iubesc!
Chiar dacă crezi că e un monstru?
Femeile pot iubi monștri.
Ăsta e locul! Stabiliment!
Isidoro! Trebuie să schimbăm planurile.
Vom percheziționa clădirea!
După ce am fost violată, am încetat să mai merg la liturghie.
Nu înțelegeam cum Dumnezeu putuse îngădui asta.
Dar am acceptat lucrul ăsta, înțelegi?
Dumnezeu poate fi feroce.
Și acum merg la liturghie.
Și rugăciunile mele sunt și mai adânci.
Mă lupt cu Dumnezeu prin dragostea mea.
Și tu faci la fel.
Tu mă privești în ochi. Nu cu milă.
Cred că ești o fată foarte curajoasă.
Te înșeli.
Încă mai dorm cu lumina aprinsă
și proptesc un scaun în clanța ușii.
Cred că tu va trebui să urci niște munți înalți.
Cred, de asemenea, că drumul tău va fi dureros.
Când, însă, ai să ajungi la capăt, efortul are să ți se pară dulce.
Părinte!
Trebuie să mergem!
Unde, de data asta?
Dincolo de munții Pirinei.
Acolo vom fi în siguranță.
Nu. Mă întorc în oraș.
Am promis Domnului că nu-mi abandonez enoriașii. Nu mă duc în Andorra.
Stând aici înseamnă să te sinucizi.
Iar dacă vei muri, enoriașii tai chiar că vor
fi părăsiți. Și Carmen, și Santiago, și mama ta.
Trebuie să mergem.
Te rog.
Să trecem munții?
Părinte...
Comandante!
E a treia telegramă de la el. Ne spune că va încheia transmisiunile.
Ne-am pierdut spionul.
Să-ți omori demonii nu e simplu.
Uneori e mai simplu să găsești pe altcineva care s-o facă în locul tău.
Sus! Ridicați-o sus!
Priviți aici!
Ce e asta? Ce e?
E un radio.
Trădătoare nenorocită!
Am găsit vinovatul!
Ești sigur?
Cine-a văzut-o? Cine?
Liniște!
Supunem la vot.
Cine e pentru uciderea ei?
Am s-o fac eu.
O voi face eu.
Cum ai putut face asta?
N-am făcut-o eu, Oriol!
- Cinci oameni te-au văzut! - Minciuni.
Și radioul a fost găsit asupra ta.
Mi-a fost pus în rucsac. Nu e limpede?
Nu.
Ești maghiară.
Sunt mulți maghiari care li s-au alăturat fasciștilor.
Oamenii au vrut să te omoare cu mâinile lor...
Însă le-am spus c-o voi face eu.
Când aveam 18 ani
am ucis un politician.
Am fost mândru de ce făcusem!
Dar acum...
Mi se face rău.
Te-am iubit, Ildiko!
Dar săruturile tale au fost săruturile lui Iuda.
- Nu. Au fost săruturi sincere. - Câți oameni au murit din cauza ta?
Câți?
Numai fiindcă am avut încredere în tine...
Ildiko!
Mulțumesc.
Era vorba de tata.
L-au dus la spital.
Ce facem acum?
- Du oamenii de aici. - Ce să le spun?
Spune-le că el a fost trădătorul. Că avea remușcări și de asta s-a sinucis.
- N-are să mă creadă nimeni! - Du-te!
Au văzut bine și ei. Au să te creadă.
Mergi numai!
Cine-ar fi crezut...
că unul ca tine...
unul ca tine... avea să distrugă un om ca acesta?
Unul ca tine...
Asta e al tău!
Unde-o să mergi acum?
Cred c-ar trebui să te întorci la Madrid.
O să-ți obțin libera trecere.
Gândește-te la copil!
Încotro mergi?
Lăsați-o să plece. Am găsit asta asupra lui.
E un permis de trecere. Are semnătura dușmanului.
Are dreptate!
- Lăsați-o să plece! - Dați-i arma!
Manolo, cu noi cum rămâne?
Noi ce facem?
Voi aveți permisele pe care vi le-am dat. Folosiți-le!
E pe moarte, Robbie.
Trebuie să treci peste asta.
Pentru noi, pentru amândoi.
El a fost cel care a rupt legăturile cu mine.
- De ce crezi că am venit aici? - Fiindcă ești...
...așa de încăpățânată.
Fiindcă aveam nevoie de tine.
Da, și fiindcă am știut că asta se va întâmpla.
Că tatăl tău... Că treci printr-o criză.
Nu-l iubesc pe tata. Îl urăsc!
E un ticălos fără suflet.
Un moralist rece.
Asta e acum? Îl urăști?
De asta n-ai vrut copii, la rândul tău?
De asta?
Pirinei, Noiembrie 1937
Atâta suferință... și Dumnezeu tace.
Acum Îl urăști?
...nu înțeleg cum a putut Dumnezeu permite asta.
Rămâi cu mine!
Arată-mi...
Nu te aude...
...așa-i?
Uite aici, părinte!
- Trebuie să mănânci, să prinzi puteri. - N-ar trebui să fiu aici.
I-am părăsit pe oamenii care aveau nevoie de mine.
Cu toții am căzut de acord că acest lucru era necesar pentru a te pune în siguranță.
Chiar și de-ar fi trebuit să te cărăm în spate tot drumul.
Nu sunt demn de Tine, nu-i așa?
De aceea taci.
...Spre diferență de tine, eu aleg să trăiesc în lumea reală.
Mamă? Acum Îl urăști pe Dumnezeu?
Nu, dragul meu.
Îl iubesc mult.
Mă lupt cu El prin Dragoste, înțelegi?...
- Bună dimineața, părinte! - Bună dimineața.
Bună dimineața, părinte!
Ce este?
Nu sunteți pregătiți să urcați munții?
Haideți, băieți! Haideți!
Cum merge cartea?
Merge...
Îți mulțumesc pentru caseta.
Caseta n-are să-ți spună mai nimic.
Mi-am imaginat asta.
Știi, am avut odată ocazia să-l omor.
Pe Jose Maria.
Nu mai știam, în momentul acela...
...de care parte a baricadei mă aflam.
Fusesem trimis în Pirinei...
Patrulă de graniță.
Încerca să treacă munții.
Tot grupul de refugiați era o pradă ușoară.
Se pare că țin o liturghie!
E o lovitură perfectă.
Nu trage.
Pune arma jos.
- Tu cu cine ții, până la urmă? - Am spus să aștepți!
- Să ne rugăm ca, în cele din urmă, să găsim binele
în mijlocul suferinței, al confuziei și al violenței.
Doamne!
Să ne rugăm, de asemenea, că libertatea pe care ne-am folosit-o pentru ură
să ne servească acum pentru iertare.
Fie ca dragostea să ne pătrundă în inimi
pentru ca să putem cu toții să ne bucurăm de pace.
Tată?
Citește-o!
Ca să știi ce s-a întâmplat.
Ți-am adus mâncare. Ia-o!
De ce-ți risipești viața? El e mort.
Mă așteaptă în partea cealaltă.
Când un glonț are să mă lovească, am să-l întâlnesc.
Chiar el mi-a spus.
Și îl cred.
- Roberto, l-ai citit vreodată pe Cervantes?
E spunea...
că cei mai mari dușmani pe care-i avem sunt înăuntrul nostru.
Iată! Ce copil frumos!
Un băiat frumos!
Ea a refuzat să te atingă.
Din cauza lui. Nu voia decât să moară.
Știa că avea să-și piardă curajul,
dacă te-ar fi luat în brațe.
Așa că te-a lăsat acolo
și a plecat fără să privească înapoi.
Predați-vă! Trebuie să vă predați!
Vă cerem să capitulați!
Lăsați armele jos și ieșiți la iveală!
Luptați pentru o cauză pierdută!
E ultima șansă ca să vă salvați viețile.
Aveți 30 de secunde
să lăsați armele jos
și să ieșiți cu mâinile deasupra capului!
Dacă nu, aveți să muriți cu toții!
E ultima voastră șansă!
Dă-mi pistolul!
Hai! Dă-mi pistolul!
Haide!
A fost singură dată
când i-am putut oferi ceea ce-și dorea.
Acum știi totul.
M-am întors după tine...
La terminarea războiului.
Te-am luat de la ferma unde te țineau.
De ce?
Ce viață ar fi avut un copil
acolo
în vremurile acelea?
Mă îndoiesc că acum ai fi putut scrie cărți.
Am crezut că, odată cu moartea ei...
aveam să mă eliberez și eu de ea.
Dar suferința a rămas.
Stratagema mea n-a funcționat.
Și după aceea, când am privit în ochii tăi...
am văzut-o pe ea.
Și ce-ai vrea să fac eu acum?
Ce aștepți...
de la mine
acum?
Roagă-te pentru mine!
Și poate într-o zi...
să mă și ierți... fiule!
Nu sunt fiul tău!
Robbie!
Mama ta...
Mi-a cerut să mă rog pentru el!
Nu e ciudat?
Și-o să te rogi?
Niciodată.
Nu pentru el.
Dar e pe moarte, Rob.
M-a făcut mereu să cred că mama a murit într-un accident de avion.
Mi-am petrecut toată copilăria
rugându-mă să primesc un semn al afecțiunii ei.
Dar acum el te-a eliberat de povara asta, nu?
Toate lucrurile au ieșit la suprafață din pricina unei blestemate de cărți!
N-a fost o blestemată de carte. A fost șansa.
Ce?
O șansă.
Șansa de a repara ceva stricat.
Venirea ta aici n-a fost o simplă coincidență, Robert.
Nu înțelegi?
Asta nu e un punct de vedere prea științific, Lil, nu crezi?
Există multiple moduri de a măsura același univers.
Chiar dac-ar fi să cred în șansă, nu e de la sine înțeles că șansa e oarbă?
Nu e oarbă.
Jose Maria?!
Prietene!
Ai venit și tu!
Așa cum ai promis...
Roagă-te pentru mine...
...Jose Maria.
E cineva înăuntru cu el?
Mi-ai dat...
...un rozariu.
Încă îl mai am.
Nu l-am folosit niciodată,
însă îl mai am.
Poți, oare, să mă ierți?
Tată?
Robert...
Am făcut atâtea greșeli de-a lungul vieții mele...
S-a terminat acum, tata!
Avea dreptate...
...ar trebui să-l pup în fund, cum am promis.
Pe cine?
Pe el!
Când ierți, dai libertate cuiva.
Ție însuți!
Cred că tatăl meu voia ca eu să-l iert nu pentru binele lui, ci pentru al meu
și încerc din răsputeri s-o fac.
Viața, Dona Dolores,
nu poate fi înțeleasă prin sine însăși.
E asemenea unei...
Asemenea unui fir de broderie
care se amesteca, la rândul său, cu alte fire.
Sunt cusute împreună într-un anume spațiu și timp.
E dificil să vezi desenul pe care-l descriu firele înainte de-a fi terminată lucrarea.
Asta dacă se termina vreodată.
Ești bine?
Uite, părinte! Andorra!
- Acolo vom fi în siguranță. - Slavă Domnului!
Aștept ordinul!
Domnule, trag?
Să știi că trag și fără ordin!
La pământ! Cineva trage asupra noastră! Culcat!
Fugiți!
Părinte!
Jose Maria și-a dedicat restul vieții
dezvoltării adăpostului "Opus Dei" (Lucrarea Domnului).
Pe 6 octombrie 2002
500.000 oameni adunați în piața Sfântul Petru
l-au ascultat pe Papa Ioan Paul al II-lea proclamându-l sfânt
și numindu-l unul dintre marii îndrumători ai creștinismului.
Cât despre Manolo Torres
sunt oameni care spun că el trăiește
și astăzi în acea parte a sufletului omenesc
...unde se găsesc dragonii.
Traducerea de hgfdgfui (hgfdgfui@lycos.com)
Sincronizarea: 3ller
Subtitrare downloadata de pe www.RegieLive.ro