www.titlovi.com
B E L E Ž N I C A
Mogu li?
Hajde, dušo. Da te spremimo za krevet.
Nisam ja ništa posebno.
Samo običan čovek sa običnim mislima.
Vodio sam običan život.
Nijedan spomenik mi nije podignut, ime će mi zaboraviti.
Ali u određenom smislu, imao sam uspeha kao i svi koji su živeli.
Dobro izgledaš, Djuk. -Dobro se osećam.
Voleo sam nekog svim srcem i dušom...
...i za mene je to oduvek bilo dovoljno.
Kako je, Hari?
Pokušavam da umrem, ali mi ne dozvoljavaju.
Pa, ne možeš sve imati u životu.
Danas je veliki dan.
To kažete svaki dan, stari vraže.
Napolju je lepo vreme. Hajde da se prošetamo.
Ne bih baš.
Moramo da vas izvučemo iz ove sobe.
Hajdete, dušo. Malo svežeg vazduha neće vam škoditi.
Žao mi je. Danas nije njen dan. Mislim da nije ni za šta.
Ovo je Djuk.
Došao je da vam čita. -Da čita?
Neću. Ne znam.
Ma hajde. Dopašće vam se. Zabavan je.
Dobro. Gde smo stali?
Da, da, znam. Noć karnevala.
Noa je bio tamo sa svojim prijateljima Finom i Sarom.
Noa? -Tamo su se sreli.
Šesti jun, 1940.
Ali je imala 17 godina.
Čovečuljak osvaja nagradu.
Hvala vam što ste igrali. -Baš ste vickasti.
Čoveče, pogodio sam ono. Kažem ti da je namešteno.
Zdravo. -Zdravo. Kako se zoveš?
Ko je ona devojka sa Sarom? -Zove se Ali Hamilton.
Ovde provodi leto sa porodicom.
Tata joj ima više para od boga samog.
Zdravo, Fine! -Zdravo, dušo.
Pogledaj, osvojio sam nagradu za tebe. -Fine, hvala ti!
Hoćeš šećernu penu?
Hoćeš da igraš sa mnom? -Ne.
Zašto? -Zato što neću.
Noa, ona je s nama.
Ali, hoćeš da se provozaš na točku?
Dobra ideja.
Volela bih. -Dobro.
Izvini me.
Izvinite.
Noa Kalhun. -Šta?
Radi u skladištu sa Finom.
Bio mi je par santimetara od lica.
Da. Videla sam. Ali to je Noa.
Znaš, čudim se što je uopšte prišao. Mislim da mu se sviđaš.
Šta radiš?
Ne možeš to da radiš! -Platiču ti kad siđem, Tomi!
Ja sam Noa Kalhun.
Pa? -Baš mi je drago što sam te upoznao.
Ali, ko je ovaj momak? -Ne znam. Noa Kalhun.
Zaista bih hteo da te izvedem. -Prijatelju, da li bio mogao?
Ne može više od dvoje u stolici, Noa!
Dobro, Tomi. U redu.
Siđi. Noa! Poginućeš!
Noa, prekini.
Pa, da li bi izašla sa mnom? -Molim? Ne!
Nikada? -Ne!
Zašto? -Hej, daso, upravo ti je rekla.
Zašto nećeš? -Ne znam, jer ne želim.
Onda mi ne ostavIjaš izbora.
O, bože.
Prestani da se glupiraš! -Šta to radiš?
Noa, hvataj šipku! -Pitaću te još jednom.
Hočeš li ili nećeš da izađeš sa mnom?
DođavoIa, ruka mi klizi. -Onda se uhvati za šipku, idiote!
Ne dok ne pristane.
Izađi s njim. -Dobro! Izači ću s tobom. -Molim?!
Ne, nemoj da mi činiš uslugu. -Ne! Želim to!
Želiš? -Da!
Kaži to. -Želim da izađem s tobom!
Dobro, dobro, izaći ćemo.
Misliš da si pametan, je li? -Nije bilo smešno, idiote jedan!
U redu je. Ja ću se pobrinuti za ovo.
Šta to radiš?
Molim te, nemoj to da radiš.
Nemoj to da radiš. -Ne mogu da verujem.
O, bože.
Sad više nisi tako hrabar, je li?
Naplatiću ti ovo.
Jedva čekam. Je li devojka s karnevala.
Sećaš me se?
Da, naravno. G. Donji veš? Kako bih zaboravila?
Da, stvarno mi je žao zbog onoga.
Stvarno je bilo glupo da se penjem uz točak zbog razgovora.
Ali morao sam da budem kraj tebe. Privukla si me.
Isuse, kakva priča. Ti to kažeš svim devojkama?
Ne.
Ma da. Videla sam te pre neko veče s malom gđicom. Tračicom.
Šta radiš večeras? -Molim?
Ili sutra uveče, ili ovog vikenda.
Zašto? -Zašto? Zbog našeg izlaska.
Kakvog izlaska? -Onog na koji si pristala.
Nisam. -Jesi. Obečala si i zaklela se.
Pa, izgleda da sam se predomislila.
Razumem kad bi ti neki gad prišao na ulici, ne znaš me.
Ali ja znam sebe.
I kada vidim tako nešto. Mora da i...to da volim.
Poludim za tim. -O čemu ti pričaš?
Pa, o tebi.
Dobar si. -Molim?
Dobar si. -Ne. Pogrešno si me shvatila.
Fantastičan si. Stvarno jesi. Zadivljena sam.
Obično nisam ovakav. Izvini. -O, da, jesi.
Mogu da budem zabavan ako želiš. Zamišljen.
Pametan. Sujeveran.
Hrabar.
Umem i dobro da igram. Mogu da budem sve što požeIiš.
Reci mi šta želiš i ja ću to da budem za tebe.
Šašav si.
Mogu da budem i to.
Hajde, jedan izlazak. Šta će da ti fali?
Pa, ne bih baš. -Šta treba da radim da se predomisliš?
Smislićeš ti već nešto.
Jesi li siguran da dolazi? -Opusti se. Sve je sređeno.
Nalazimo se za poslednju predstavu. Vidi. Šta rekoh?
PRIKAZUJE SE LIL ABNER
Bože. Kakva slučajnost.
Vidi ko je ovde. Ali, sećaš se Noe, zar ne?
Da, sećam se.
Dođi.
Zdravo. -Zdravo.
Drago mi je što te ponovo vidim. -I meni je drago.
Sjajno izgledaš. -O, hvaIa.
Zaista, zaista sjajno.
Stvarno sjajno izgledaš. Sjajno. A ja znam da ja sjajno izgledam.
Možemo li sad da odgledamo fiIm? Samo što nije počeo.
Posle tebe.
Vraćaj se ovamo, Lile Abneru! -Nećeš me uhvatiti, Dejzi Me!
Danas je dan neženja. Ja treba tebe da uhvatim.
Brži sam od tebe! -O, dolazi ovamo.
Ne! Ne! Ne!
Uhvatiću te!
Hajde, uhvati me! -Evo me!
Pošteno je uhvatio Propalicu.
Čekaj me!
Šta se desilo u filmu?
IzvoIi. -Hvala.
Šta to radite, društvo? -Hoćeš da se prošetaš sa mnom?
Upadajte. -Šta se dešava?
Prošetaćemo.
Vas dvoje se sviđate jedno drugom?
Shvatam. Volite se. -Ne radi ono što ja ne bih.
Dobro, zdravo.
Dobro je.
To je bilo zabavno.
Dugo nisam gledala film.
Stvarno? -Otkad sam bila mala.
Molim? -Zauzeta sam. Nemam mnogo vremena.
Zauzeta si? -Imam strog raspored.
Svi dani su mi isplanirani.
Ustajem ujutru.
Doručak, matematika, latinski, ručak...
...čas tenisa, čas plesa, ponekad oboje.
Francuski, čas klavira, onda večera.
Posle večere budem malo sa porodicom i onda malo čitam.
Izgleda kao put prema uspehu. -Sigurno.
Prijaviču se na mnogo koledža.
Redklif, Sara Lorens. Tamo bismo hteli.
A ko je to "mi"? -Molim?
Upravo si rekla, "Tamo bismo hteli".
O, mama i tata. Sve odlučujemo zajedno.
Sve?
Ne, ne baš sve. Ali o važnim stvarima, da.
A ostalo ti odlučuješ sama?
Ne budi bezobrazan. -lzvini.
Samo pokušavam da otkijem kako se zabavljaš.
Kako to misIiš?
Mislim...
...sve one stvari, to je ono što moraš, je li tako?
Pa, šta radiš zato što želiš?
Upravo sam i rekla.
Ne znam. Iznenađuješ me.
Molim?
Uvek sam mislio da si nekako...
Šta nekako? -Da si...
...slobodna. -Molim?
Slobodna.
Ja jesam sIobodna.
Ne izgledaš tako. -Pa, jesam.
Hoću nešto da ti pokažem.
Šta to radiš? -Samo dođi.
Pregaziće te. -Sva ta kola?
Tata i ja smo doIazili, ležaIi i gIedali kako se svetla smenjuju.
Kako preIaze od zeIenog u crveno do žutog.
Probaj ako hoćeš.
Neću. -Zašto?
Zato što... ne znam. Hoćeš da ustaneš?
To je tvoj probIem. Znaš li?
Ti ne znaš šta hoćeš.
Šta bi se desiIo kad bi naišIa kola? -UmrIa bi.
MoIim? -Samo se opusti.
Prosto veruj. Moraš da naučiš da veruješ.
Slikanje.
Pitao si me šta radim za sebe.
Volim da sIikam.
Većinu vremena mi misli kolaju glavom.
AIi sa četkicom u ruci, svet nekako utihne.
SkIanjajte se s ulice!
Jesi li dobro?
Zašto se smeješ?
Bilo je zabavno.
Hoćeš da igraš sa mnom?
Svakako.
Sada? Ovde?
Ne treba da se igra na uIici. -Treba da se igra na uIici.
Nemamo muziku.
Pa, stvorićemo je.
Grozno pevaš. -Znam.
AIi ova pesma mi se sviđa.
Južna leta nemaju osećaja prema ljubavnim iskušenjima.
Naoružani upozorenjima i sumnjama...
...Noa i Ali su stvorili izuzetan portret...
...mladića i devojke koji putuju dugim putem...
...bez obzira na posledice.
ZaljubiIi su se, zar ne? Jesu. -Dobro.
Sviđa mi se ovakva priča. Nastavi.
Nakon te noći, Ali i Noa su sve dane proveli zajedno.
Uskoro su bili nerazdvojni.
Noa, dođi! -Pobediću te.
To izgIeda baš lepo. -Probaj to. Stvarno je dobro.
Stvarno je Iepo.
"...primitivne jabuke, obluci.
Predivni natopIjeni fragmenti...
...zapostavIjena lista jednog za drugim...
...jer sam ih prizivao ili pio za njih...
Prave pesme, (ono što pesmama zovemo jedva da su sIike)
Pesme noćne privatnosti i Ijudi kao što sam ja.
Ovu pesmu, klonuIu od stida, neviđenu...
...koju uvek nosim, koju svi Ijudi nose..."
Nije Ioše za Vitmena.
Izgleda da imaš posetioca.
Izvini, nisam htela da prekidam.
Nemoj da se izvinjavaš. Dođi ovamo, draga.
PrijaIo bi nešto drugo sem mirisa drveta.
Tata, ovo je AIison Hamilton. -Drago mi je, AIison.
AIi. -Ali.
Drago mi je, g. KaIhun. -Nisam vaIjda star? Zovi me Frenk.
Hej, uđi i sedi.
AIi. Pa, Iepojka je, sinko. -Jeste.
Lepša je nego što ti hoćeš da priznaš.
O, je Ii? -Nije. Nemoj da mu veruješ.
Šta to držiš? -Nešto sam vam doneIa.
Pa, da vidimo. Da pogIedamo. Ti si ovo napravila?
Pa, to je divno. Vidi ti to. To je prokleta slika.
Pa, znam tačno gde da je stavimo. HvaIa ti.
To je bila Iepa pesma. Kako se zove?
Pa... -Vitmen.
Vidiš, kad je bio maIi gadno je mucao.
Tata. -Pa, stvarno jesi.
Nisam to znaIa. -Zamuckivao sam.
Mucao, zamuckivao, kakva je razlika? Nisam ga razumeo.
Zato sam ga terao da čita poeziju naglas.
U početku nije bilo lepo, aIi onda je prestao da zamuckuje.
To je dobra ideja. -Jeste, i ja sam tako misIio.
Neverovatno. Neverovatno.
Ja sam više za Tenisona, a on voli Vitmena iz nekog razloga.
Kaži, da Ii bi da doručkuješ?
Da doručkujem?-Da.
Tata, sad je deset sati.
Pa? Palačinke mogu da se jedu u bilo koje doba noći.
Hajde, hoćeš da doručkuješ? -Naravno.
Bila je to nemoguća ljubav.
On je bio dečko sa sela. A ona iz grada.
Ona je imala svet pod svojim nogama...
...a on nije imao ni dve pare u džepu?
Noa, hajde!
Pogledaj ih.
Šta mi to radimo?
MisIiš da sam u prethodnom životu bila ptica?
Kako to misIiš? -Kao reinkarnacija.
Ne znam. -Ja mislim da sam biIa.
Reci da sam ptica. -Ne.
Nemoj to da radiš. -Reci da sam ptica.
Prestani. Prestani, odmah. -Reci.
Ti si ptica.
Sad reci da si i ti ptica.
Ako si ti ptica, onda sam i ja ptica.
Hajde, draga. -Šta to radiš?
Kad izbrojim do tri, važi?
Lako je. Na tri. Spremna?
Jedan. Dva. -Dva.
Tri! -Ne! Ne mogu.
UIazi u vodu.
Hajde, kukavice. -Ulazi!
Žao mi je. Ulazi u vodu, dušo. Dušo, da li bi ušla.
UIazi u vodu! -Ne mogu.
Samo uđi! -Ulazi u vodu!
Jedan! -Skači. -Dva! -Tri!
Ne, ne, ne. Ubaci u brzinu i kreni!
I drži tako!
Ne razumem o čemu pričaš!
Nisu se mnogo slagali.
U stvari, retko su se slagali oko bilo čega.
Stalno su se svađali.
l svaki dan su se izazivali.
Ali uprkos razlikama nešto važno bilo im je zajedničko.
Bili su ludi jedno za drugim.
Dobro, moram da idem. -Ne! -Da, moram.
AIi.
Tata. Tata, ti... Nisam videIa da si tu.
UpIašio si me.
PriIično si bliska s tim momkom tamo.
Jesam.
Pozovi ga u kuću u nedelju.
Hoću da upoznam tog mIadića.
Laku noć, tata. -Laku noć.
O, bogca mu.
Onda dečak kaže: "Tata, ne razumem. Kaže, Pa...
...teoretski, obojica smo miIioneri...
...aIi u stvarnosti živimo sa gomilom kurvi."
To mi je ispričao biskup Stivens.
Olivija, skloni bocu pića ispred moga muža.
Malo je prepio.
A šta ti radiš, Noa?
Radim u skladištu sa Finom.
UgIavnom sečem i primam drva i guIim koru.
To je baš lepo, dušo. -Hvala.
Ako nemaš protiv da te pitam, koliko zarađuješ?
KoIiko primam?
Četrdeset centi na sat.
Da, nije puno, aIi ne treba mi mnogo i većinu uštedim.
Hajde da jedemo, hoćemo Ii?
O, da! To izgIeda sjajno.
Pa, Noa, ti i AIi dosta vremena provodite zajedno.
Mora da vam je staIo jednom do drugog.
Postaje ozbiIjno, a?
Da, gospođo. -Leto je skoro gotovo.
Šta ćeš da radiš?
Čarlston je samo par sati odavde.
AIi Ali ide u Sara Lorens.
Zar ti nije rekla? -Ne, nije mi rekla.
Upravo sam dobiIa pismo. HteIa sam da ti kažem.
U redu je.
A Sara Lorens je u Njujorku.
Nisam to znao.
Eni, ovaj razgovor je suviše težak za trpezu.
Neka se deca zabave, nemoj da izigravaš inkviziciju.
Usne su mi od sada zapečaćene.
Znam još jedan vic o časnoj sestri i četiri pastuva.
Prestani. Ustajem od stoIa ako ispričaš još jedan vic.
Uradiću to! Da!
Ne! -Spremna!
To dete je previše živahno za devojku u njenoj situaciji.
Ne, to je samo Ietnja Ijubav. -To je samo nevolja.
Je li to AIi tamo?
Hoćeš da idemo negde?
Čekaj ovde.
AIi!
Hajde.
Dobro. VeIiki korak.
Korak. Ne, nemoj...
Dobro, stani ovde. Ne otvaraj oči.
Plantaža Vindzor. Sagrađena je 1 772.
Priča se da je Frensis Merion svoju ženu zaprosio ovde.
Pazi. Budi pažIjiva. Slomljene su. Vidi ovo.
Ovo mesto je ogromno.
Da, jedno ogromno govno.
Jeste.
AIi jednog dana ću ga kupiti. Ima da ga sredim.
Potreban je samo novi pod.
I novi zidovi i krov. -l to je sve?
I cevi i struja.
I nameštaj. -Da, i maIo nameštaja.
AIi odmah je pored vode.
A ima i veliki stari ambar. Može da mi bude radionica.
A šta je sa mnom? Zar se ja tu ništa ne pitam?
Da Ii hoćeš da se pitaš? -Htela bih.
Šta hoćeš?
Hoću belu kuću sa plavim žaluzinama...
...i sobom koja gIeda na reku da bih mogIa da sIikam.
Još nešto? -Da.
Hoću veIiki trem koji okružuje čitavu kuću.
Da možemo da pijemo čaj i gIedamo zaIazak sunca.
Obećavaš? -Obećavam.
Dobro.
Gde ideš? -Unutra.
Ne mogu da sviruckam ako mi to radiš.
Vodi ljubav sa mnom.
Noa? -Da?
Znam da sam rekla da vodiš Ijubav sa mnom...
...aIi misIim da moraš da mi kažeš šta da radim.
Stvarno? Sve? -Da.
Da Ii sam te povredio? -Ne, ne.
Samo... Samo razmišljam.
Samo... Nema veze.
O čemu razmišIjaš? O čemu sada razmišIjaš?
Znaš, baš ovog trena.
Da Ii si znao da će se ovo desiti kad si me doveo?
Ne. -Ne?
Ne? Nisi pomišljao na to?
Naravno da sam pomišljao. -Jesi?
Pa, šta si misIio?
Previše pričam, je Ii?
Dobro, prestaću.
Zavezaću.
Jesi li dobro? -Jesam.
Dobro.
Nije mi jasno kako to da si tako tih.
Ni o čemu ne razmišljaš?
Ja poludeh ovde, ali, Noa, tebi je skroz dobro.
Baš te briga za sve oko tebe?
Izvini.
HteIa sam da ovo bude savršeno, a ja ne mogu da zavežem.
Volim te.
Jesi li znala to?
Volim i ja tebe.
Ne moraš ovo da radiš ako ne žeIiš.
Ne. Ne, želim. Zaista.
Noa!
Noa! -MoIim?! Fine, beži odavde!
Izvini, ali AIini roditelji su poIudeIi.
Potegli su sve poIicajce da je traže.
PosIaIa si poIiciju da me traži? -Jesam.
Sada je 2 ujutru. ZvaIi smo poIiciju.
HvaIa bogu da si dobro. Gde si bila?
Ja sam kriv za sve.
Možeš li da nas ostaviš nasamo na trenutak, moIim te?
Hteo bih da popričam sa ćerkom.
Nasamo, mlada damo.
HvaIa vam za sve, poručniče. -Nema na čemu, Džone.
Sad pravo kući. Kasno je.
Stvarno nije ona kriva. Izgubio sam pojam o vremenu.
Sedi.
Izvini, tata. -lzvini, tata.
MisIiš da možeš da trepćeš i da se izvučeš?
Ne. Od sada će ovde početi da se poštuju neka praviIa.
Kao na primer?
Ako tvoj otac neće da ih primeni, ja hoću.
Kao na primer šta, majko?!
Prestaćeš da se viđaš sa Noom. -Ne.
Glupira se napolju s tim momkom do 2 noću, to mora da prestane.
Nisam 1 7 godina gajiIa ćerku i sve joj daIa...
...da bi ona odbaciIa sve za samo jedno leto.
Ostaće iIi trudna ili slomljenog srca.
On je fin mladić, fin je. AIi on je...
Šta je on? Šta je on?! Reci mi! -On je đubre! Nije za tebe!
Đubre?! On je radnik. Drvoseča.
Pa šta?!
Da Ii ćeš živeti u kući njegovog oca i da mu rađaš...
...štrokvu dečicu?! -Nemam ništa protiv!
Ne dodiruj me!
Više ga nećeš viđati. To je moja konačna reč.
Ne, nije. -Jeste.
Ne, nije konačna! Nećeš mi ti govoriti koga da volim!
Da voliš? -Da, tata, ja ga voIim.
Ja ga voIim.
Nije on priIika za tebe, dušo.
Znam da nije ono što ste želeli za mene.
Siromašan je i nije fin i nekuIturan je i skroz pogrešan.
Ja ga voIim.
Volim ga. -Ne znaš ti ništa o ljubavi.
A ti znaš?!
Ti ne gIedaš tatu onako kako ja gledam Nou.
Ne dodirujete se iIi smejete. Ne igrate se.
Ti ne znaš ništa o ljubavi.
Noa?
Ideš?
Tako mi je žao. Ne znam šta da kažem. Osećam se poniženo.
U redu je. -Nije. -Jeste. -Ne, nije.
Idem ja. -Ne, neću da ideš.
Moram da razmislim o svemu. -O čemu moraš da razmisliš?
Dođi ovamo. Pričaj sa mnom.
Pričaj sa mnom.
O čemu? Hoćeš da...
Ti odIaziš.
Ti ideš... a ja ostajem ovde.
Tako sam srećan što ćeš to da uradiš...
ali imaš milion stvari da završiš.
ToIiko toga je pred tobom. -Nemoj tako da pričaš.
Tačno je.
Neću imati lepe stvari, fine stvari.
Nema...
To mi se nikada neće desiti. Nije mi u kartama.
Ne moram da idem u školu, važi? -Da, moraš.
O tome ti pričam. -Možeš da pođeš sa mnom.
U Njujork? -Da.
Šta da radim u Njujorku?
Da budeš sa mnom.
Da.
Ne znam.
Nećemo večeras sve da rešimo, znaš?
Sačekaćemo kraj Ieta i videćemo šta će se desiti.
Hoćeš da raskineš?
Videćemo kako će ići kasnije.
Da Ii ti to raskidaš sa mnom?
Ne vidim način kako će to moći da se nastavi.
Shvatam.
MoIim te, ne čini to. Ne misliš tako.
DođavoIa, zašto onda čekaš da se završi Ieto?
Zašto to odmah ne uradiš?
Hajde.
Hajde. -Zašto si takva? -Uradi to!
Uradi to! Odmah to uradi!
Uradi to!
Prestani!
Znaš šta?! Ja ću!
Gotovo je! Jasno?! Gotovo je!
Dođi ovamo. -Ne dodiruj me!
Mrzim te! Mrzim te!
Idem ja. -Zašto ne ideš odmah!
Odlazi! Hajde! Hajde!
Ne, ne. Ne raskidamo mi stvarno, zar ne?
Ovo je samo svađa...
i sutra će da bude kao da se nikada nije desiIo, je I? tako?
Otišao je? -Otišao je.
Pa, mora da je bila uništena. -BiIa je.
On je samo pokušavao da učini pravu stvar.
AIi trebaIo je samo da otera roditelje dođavola.
Da, u pravu si. Verovatno da je trebaIo.
Sutradan, kad se Ali probudila, svet je bio potpuno drugačiji.
Šta se dešava? -ldemo kući.
Idemo odmah?
Ne treba da krenemo još nedeIju dana.
Obuci se i doručkuj.
ViIa će da ti spakuje stvari. -Biće mi drago.
Neću da dirneš moje stvari.
Ja ne idem. -ldeš. -Ne, ne idem.
Pa, AIi, ići ćeš, htela ti to ili ne.
Čak i Aron bude morao da te vuče putem, ideš.
Dobro, idemo. Sve ovo mora da se uradi do ručka.
Ima poprilično. Zapnite.
Idemo! Hajde!
Gde je Noa? -Nešto isporučuje.
Šta se dešava? -OdIazim iz grada.
Odlaziš? Kada?
Sada. Odmah. Danas.
Moram nešto da kažem Noi.
Reci mu da ga volim i da mi je žao zbog svega, važi?
Slušaj, celu noć smo bili budni, Ali.
Nikad ga nisam video tako utučenog.
Gotvo je. Nemoj da otežavaš više nego što mora.
Ne. Ne, nije gotovo.
Posvađali smo se. Rekli smo stvari koje ne mislimo.
AIi nije gotovo. -Gotovo je.
Ostavi ga na miru. Pusti.
DoIazim! Mama, dolazim!
Pogledaj...
On razume. Teško je, ali stvarno razume.
Kad se leto završi, vreme je da se ide kući.
Ako hoće da priča s tobom, pisaće ti. Ako ne...
Dobro, možeš Ii da mu kažeš da ga volim?
Možeš li to da uradiš? -Reći ću mu.
Zdravo, Fine.
Idi.
Letnje ljubavi se završavaju iz više razloga.
Ali kad sve bude gotovo, imaju nešto zajedničko.
Podsećaju na zvezde padalice.
SpektakuIaran trenutak svetIa na nebu.
Kratki momenat večnosti.
I u trenu... nestanu.
Noa je bio očajan.
Pisao je da mu je žao što je tako glupo raskinuo s njom.
Pisao je da je i dalje voli i da želi da je vidi.
l ako bi mu ona otpisala, došao bi gde god da je.
Pisao je jedno pismo dnevno godinu dana. 365 pisama.
Ali ni na jedno nije dobio odgovor.
Hej, Frede! Ništa?
Izvini.
Dobro, hvaIa ti!
Konačno, posle godinu dana ćutanja...
odlučio je da sve ostavi za sobom i započne novi život.
Zato je napisao oproštajno pismo.
On i Fin su se spakovali i uputili u Atlantu.?
Noa!
Dođi! SIušaj ovo!
Ratno stanje...
postoji između SAD i...
...ustava SAD...
protiv svih neprijateIja stranih i domaćih.
Noa i Fin su se zajedno prijavili.
l posle dve godine jurenja za Romelom kroz pustinju...
prekomandovani su u Patonovu Treću armiju u Evropi. ?
Fine!
Da Ii protivrečim sebi?
Onda dobro, protivrečim sebi.?
Ali je bila 3. godina koledža kad se prijavila u sestre.
Za nju su svi slomljeni muškarci ranjena tela u dvorištu...
bili Noa...
ili neko ko se borio uz njega...
u džungli ili po snegom zastrtim putevima. ?
Podići ću te. Spreman?
Dobro. Tako.
Spustićemo ovu nogu... doIe.
Jesi li dobro?
Gospođice, da li smem nešto da vas pitam?
Primetio sam da ne nosite prsten...
pa sam se pitao da li bih mogao da vas izvedem.
MoIim? -Na sastanak.
Pre nego što me odbijete...
moram da vam kažem da izvrsno pIešem...
i da su moje namere potpuno nepoštene.
Dobro, Kazanova, Iezi.
Da se ti oporaviš, onda ćemo da pričamo o izlasku, važi?
Baci pogIed na njega.
O, bože, kao san je.
Šta radi ovde? -Bulji u tebe.
Gospođice?
Oporavio sam se.
Šta sad kažete za izIazak?
Ali se iznenadila kako se brzo zaljubila u Lona Hamonda.
Bio je zgodan, pametan...
zabavan, obrazovan i šarmantan.
Takođe je poticao iz južnjačke porodice i bio veoma bogat.
MoIim?
Idemo na ples. -Šta se dešava? Šta to rade?
Vidimo se kasnije, dušo. -Vidi ti to.
RazmišIjao sam zašto se ne bismo venčaIi.
Predajem se. Zašto se ne bismo venčali?
Nisam mogao da se dosetim. Onda me je strefiIo.
Tvoji roditelji.
Moji roditeIji? -ApsoIutno. Dragi stari mama i tata.
Problem je u tome što me voIe.
Ja sam tip muškaraca za koga žele da te udaju. -Stvarno?
Bogat sam. Sa juga. Imam pristojan posao.
Neverovatno igram. Pametan sam. Znaš, ja sam vrIo...
Pa, u čemu je probIem? -VoIeo bih da misIim. SIušaj.
Ako se udaš za mene...
Dobro me sad sIušaj.
Ako se udaš za mene, izgubićeš bitku protiv njih.
O, bože, šta čemo da radimo? -Ne znam.
Hej, da Ii vam je dobro?
Vidiš, AIi...Dođavola, misIim da moraš da se udaš za mene.
MisIim da treba da se udaš za mene.
Treba? -Da.
Ako treba, tvoji roditelji će znati da si nesrećna...
jer nisi mogIa da ih razočaraš.
Možda si prevideo jednu sitnicu. -A to je?
Pa, vidiš, moraš prvo da tražiš dozvolu od njih.
A misIim da si precenio njihova osećanja prema tebi.
Je li? Ne bih rekao.
Zašto? -Već sam ih pitao i pristali su.
MoIim?
Još nešto.
Volim te.
Hoćeš Ii da se udaš za mene, AIi?
Znam da se dosta zafrkavam, ali Iud sam za tobom.
Udaćeš se za mene?
Učinićeš me najsrećnijim čovekom na svetu?
Da. Da. Da.
Reći ću im. -Gde ćeš?
Mama!
Zaustavite muziku.
Izvinite. Hoću svi da čujete da ćemo se nas dvoje venčati!
Ona je pristala od sveg srca...
ali nisam razumeo zašto je u trentuku kad je pristala...
Noino lice bilo u njenim mislima.
Hej, vidi ti njega!
Drago mi je da te vidim. Da te pogledam.
Da Ii krvariš? Ne? Sve je u redu? -Jeste.
Volim te.
Moram nešto da ti pokažem. -U redu.
Šta se dešava? Šta je to?
Evo. Prodao sam kuću.
Prodao si kuću?
Da. Moram da izađem do kraja meseca.
S tim i onim zakonom o veteranima možeš da dobiješ?
Šta da dobijem?
Tvoju kuću iz snova. Plantažu Vindzor.
Tata... -Neću ni reč da čujem.
Već sam pričao s bankom. Daće ti zajam.
Pa, ne mogu da dozvolim da prodaš kuću. -Gotovo je.
To je dobro, treba to da uradiš.
Sačekaj maIo. Prodao si kuću, gde ćeš da živiš?
S tobom, Iudo. Šta si mislio? Neko mora da ti pomogne.
Noa je pogledao kuću, ali je video samo jedno:
Ali.
Odlučio je da ispuni svoj dugogodišnji san.
Od temelja će da preuredi staru kuću.
Otišao je u Čarlston da dobije odobrenje za planove...
sudbina je odškrinula vrata...
i bacila mu kartu sreće.
Zaustavite autobus! Zaustavite autobus.
Ne mogu da stanem dok ne stignem do stanice.
Ne. Molim vas stanite.
Da Ii razumete engIeski? Niko ne siIazi pre stanice. Sedite!
Bože...
Pomeri se!
Šta to radiš?!
Eno ga tamo.
Dušo. Zdravo.
Kada je tog dana video Ali...
nešto je u Noi puklo.
Umislio je...
da će ako restaurira staru kuću u kojoj su bili one noći...
Ali naći načina da mu se vrati.
Neki su to nazvali radom iz ljubavi.
Drugi su to nazivali drugačije.
U stvari, Noa je malo poludeo.
Kada... -lzvini?
Vreme za jelo.
Ručak je danas u sunčanoj sobi.
Dinja je dobra. Uzmi malo.
Da Ii su se ikada videIi ponovo?
Noa i AIi?
Nećeš da ti pokvarim kraj pre no što dođe onaj dobar deo?
Gde smo stali?
Kada je Noin otac umro u Novembru...
kuća je bila sve što mu je ostalo.
S vremenom, Noa je završio kuću.
Smešak. Evo.
Dobro je pogledao ono što je postigao...
i dobrano se napijao 10 dana...
i ozbiljno razmišljao da je zapali...
pa je konačno stavio kuću na prodaju.
Spreman sam ovoIiko da vam ponudim.
Mnogi su bili zainteresovani.
Ali je uvek nalazio razlog da je ne proda.
Ne.
lli su im ponude bile suviše niske...
ili ako su prihvatali njegovu cenu, osećao je da vredi više.
To je puno novca, ali uzimam je.
Pedeset hiIjada dolara.
To je više nego što sam tražio.
Tako je. Mnogo više.
Čoveku je rekao da to što je ponudio 5000 preko cene...
niko normalan ne bi uradio...
a on ne želi da ludak živi u njegovoj kući.
Svako jutro je na potoku iz sebe je izbacivao frustracije.
A uveče, da bi umanjio žaoku usamljenosti...
uz njega je bila Marta Šo.
Marta je bila udovica iz rata koja je živela u susednom gradu.
Hoćeš da idemo sutra na ručak? -Moram da radim.
Možemo da odemo do reke ako hoćeš.
Sledeće nedelje.
A da se provozamo negde. -Ne.
Samo sam pitala.
Šta ti hoćeš, Noa?
Kako to misIiš šta hoću?
Od mene.
Ponekad kad pričaš sa mnom kao da me ne vidiš.
Žena zna kada je muškarac gleda u oči i vidi neku drugu.
Znaš da hoću da ti dam sve što požeIiš.
Je li tako?
AIi ne mogu...
jer toga nema.
Slomljeno je.
Razumeš?
Da Ii je veo preteran?
ŠaIiš se? Izgledaš savršeno.
Lepša nevesta ne može da bude.
Predivno izgIedaš, dušo. -Hvala ti.
Samo da te Lon vidi u toj haljini. PoIudeće!
Neće moći oka da skine s tebe. lIi ruke.
Baš si nevaljaIa.
Jesi li videla jutarnje novine?
Kažu da ćeš da budeš vest sezone.
Sezone? Ovo će biti slavIje koje grad nikada nije video!
Ona ne planira, ona kuje zaveru, zar ne?
Mama, vidi, doIazi guverner.
BoIje bi mu bilo. Daj da vidim.
O, bože.
Savana, šta tu imamo? -Tamo smo na 82.
A Memfis? -Na 89.
Sjajno. Sa 85. -Gospodine?
Da? -lmate posetu.
Zdravo, dušo, nisam znao da ćeš da dođeš.
Žao mi je. Trebalo je da te nazovem.
Ma šta pričaš? Ne moraš da zoveš.
Momci, ostavite nas na minut. -Da, gospodine.
Gospođice AIi. -Gospođo.
Pa, šta ima?
Više ne sIikam.
Nekad sam stalno sIikaIa i stvarno sam to voIeIa.
Nisam to znao. -Da.
Pa sIikaj. -Hoću.
Da, počeću.
Sjajno.
Da Ii je sve u redu?
Moram da odem.
Dobro.
Moram da se pobrinem za neke stvari. Da razbistrim gIavu.
Dobro, da Ii treba da brinem?
Ne, ne bih rekla.
To je baš uverljivo.
Slušaj, jesi Ii dobro? -Jesam.
Dobro. Onda idi. Opusti se. Radi šta god hoćeš.
U redu je da budeš nervozna. Da se sIediš pred venčanje.
Ne. Ne predomišljam se, Lone.
Volim te.
Vratiću se iz Sibruka za par dana, važi?
Iz Sibruka. -Da, iz Sibruka.
Zdravo.
Videla sam tvoju sliku u novinama.
Ti pored kuće.
HteIa sam da vidim da Ii si dobro.
MisIim, nisam bila u blizini ili tako nešto. Samo sam...
Pa, jesi li dobro?
Dobro.
Ja sam glupa. Nije trebalo da dolazim.
Hoćeš da uđeš? -Može.
Ovo je dobra priča. -Drago mi je da ti se sviđa.
MisIim da sam je čuIa ranije.
Jesi.
Možda više puta?
Doktor hoće da vas vidi. -Mene? Sada?
Ne. Njega.
AIi još mi nije pročitao priču.
Čitaću ti još kad završim sa doktorom. Neće trajati.
Dobro. -Nemoj da ideš. Odmah se vraćam.
Dok čekate, možda biste da svirate kIavir. To voIite.
Je li?
Više ne znam ni jednu melodiju. -Umete da čitate note.
ŠaIite se.
Ko ste vi?
Ja sam dr. BarnveI, jedan od ovdašnjih Iekara.
Nismo se upoznaIi, pa rekoh da vas Iično pregledam.
Vidim da ste imaIi dva srčana udara u poslednjih 18 meseci.
Da, dva manja. MisIim da je jedan biIa angina.
Dobro, da Ii se žalite na nešto?
Jok. Dobro mi je.
Dobro. Udahnite duboko.
Dobro. Još jednom.
I duboko.
Još jednom.
Sjajno. Sjajno. Još uzimate lekove?
Svaki dan, dva puta dnevno.
Dobro, dobro, dobro. Možete da obučete košulju.
Kako sam shvatio, vi čitate gospođici HamiIton.
Da. Da joj pomognem da se seti.
MisIite da to neće da joj pomogne.
MisIim da neće.
Ona se seća, doktore.
Ja joj čitam i ona se seća.
Ne uvek, aIi seća se.
Senilnost je nepovratna. Degenerativna je.
PosIe određene tačke, žrtve se ne vraćaju.
Tako mi kažu.
Samo neću da polažete previše nade u sve to.
HvaIa, doktore. AIi znate kako kažu:
Nauka doseže do određenih granica, onda nastupa Bog.
Onda nastupa Bog.
DođavoIa, zaboraviIi su da joj okrenu stranu. Gotovi smo?
Izgleda da su okrenuli stranu. -Nisu.
Ovo svira po sećanju.
Zove se Lon Hamond mlađi. -Hamond?
Kao iz Hamond pamuka?
Kao iz Hamond pamuka. -Mora da se sviđa tvojim roditeljima.
Stvarno je dobar čovek, Noa. Stvarno bi ti se dopao.
Voliš ga? -Da.
Volim ga. Puno.
Onda je to to.
Udaj se za Lona, a mi možemo da budemo prijateIji.
Važi? -Važi.
Jesi li gIadna? Hoćeš da ostaneš na večeri?
Moram da te upozorim, Iako se napijem.
Još koje pivo i moraćeš da me nosiš odavde.
Polako. Nemoj da moram da te iskoristim.
Ne bi se usudio. Ja sam udata žena.
Još nisi.
MoIim?
Zašto me gledaš tako?
Samo se sećam.
Ova soba.
Ovde...
Da Ii smo ovde...?
Ovo je ta soba?
Najeo sam se. -l ja.
"Kako me tvoji prsti uspavIjuju.
Tvoj dah na mene pada kao rosa.
Tvoj puls uIjuIjkuje moj sIuh.
Osećam da nestajem od gIave do pete.
PreIepo, dovoljno."
Bila je prava, zar ne?
Ti i ja?
Pre toIiko vremena. Bili smo samo deca.
AIi smo se stvarno voleli, zar ne?
Treba da krenem.
Zbogom.
MisIiš da možeš da se vratiš sutra ujutru?
Hoću da ti pokažem neka mesta.
MoIim te? -Dobro.
Važi.
Vratila se u njegov život kao iznenadni plamen...
sagorevajući put pravo do njegovog srca.
Noa je ostao budan čitavu noć.
razmišIjajući o agoniji koja bi ga snašla...
kad bi je dva puta izgubio.
Baš bih voIeIa da pogodim kako se završava ova priča.
Došla su deca.
Deca? -Ne vaša, njegova.
Hoće li ti smetati? -Baš bih volela da ih upoznam.
Dođite ovamo. -Zdravo, tata.
Kako si? -Dobro.
Kako si, Megi? -Zdravo, tata.
Zdravo. Ja sam Ali.
Zdravo, ja sam Meri AIen. -Meri AIen.
Drago mi je. -Drago mi je.
Zdravo. -Zdravo.
Megi. -Kako si, Megi?
Zdravo, dušo. -Zdravo, Davani.
Baš lepo ime. -Hvala.
HvaIa.
A ko je ovo? -Edmond.
Zdravo, Edmonde.
Znate, misIim da ću da odem da dremnem. Važi?
Hajde, draga. ldemo. -Tako.
Tako, hajde. -Hvala.
Čitaću ti kasnije. -Važi. HvaIa ti.
Drago mi je što sam vas sve upoznala.
Doviđenja. -Drago mi je.
Doviđenja. -Zdravo.
Danas dobro izgIeda. -Dobro je.
Ne znam, danas je nešto posebno.
Možda je ovo dan za čuda.
Tata, dođi kući.
Mama nas ne prepoznaje.
Ne prepoznaje ni tebe. Nikada neće shvatiti.
Nedostaješ nam. Ludost je što živiš ovde.
Da. Znaš, svi ćemo da ti pomognemo sa mamom.
Možemo na smenu da je posećujemo.
Slušajte...
ono je moja Ijubav. Neću da je ostavim.
Ovo je sada moj dom.
Vaša majka je moj dom.
Halo? -Hej, zdravo.
Zdravo. Ko je to?
Lon ovde. Koga si očekivala?
Nikoga. Samo sam iznenađena. Kako si me našao?
Pa, u Sibruku ima samo jedan hoteI.
I kako nisi zvaIa, zabrinuo sam se.
Gde si bila? Jesi li dobro?
Osećam se kao idiot što sam zvao hotel bar sto puta.
Dobro sam.
Hoćeš nešto da mi kažeš. -Ne. -Ne? -Ne.
Dobro.
Lone, volim te. Da te zovem sutra?
Važi.
Noa?!
Zdravo.
Pa, boIje da krenemo. DoIazi kiša.
Sviđa ti se?
Kao san je.
Hoćeš da ih nahraniš? -Da.
Šta rade ovde?
Ne znam. Treba da se seIe u Vadmalo Saund.
Neće da ostanu ovde? -Ne.
Vraćaju se odakle su došle.
Drugačiji si.
Kako to misIiš?
Kako izgIedaš. U svemu.
I ti izgIedaš drugačije, ali na pravi način.
Znaš, nekako si i isti.
Je li?
Da.
Stvarno si uspeo. -U čemu?
U svemu. Sa kućom.
Predivno je ovo što si uradio.
Obećao sam ti da ću to da uradim.
Sjajno.
Moramo da idemo.
Noa!
Zašto mi nisi pisao?
Zašto?
Nije me biIo prošlo.
Čekala sam te sedam godina. A sada je kasno.
Napisao sam ti 365 pisama.
Godinu dana sam ti pisao svakog dana.
Pisao si mi? -Da.
Nije se završilo.
Još uvek se nije završiIo.
Mora da se šališ?
Sve to vreme, ovo mi je nedostajaIo?
Hajdemo ponovo.
Noa.
Probudi se.
Zdravo. -Pokušavaš da me ubiješ, ženo.
Treba mi odmor.
Treba mi hrane da bih povratio snagu.
Dobro.
Šta ti se jede?
PaIačinke. -Dobro.
I slanina... -Dobro.
I piletina.
Ona je prava, zar ne?
Mogu li da je upoznam?
Stvarno bih voIeIa da je upoznam? -Nije baš dobra ideja.
Znači to je Marta?
Zdravo. Ja sam Ali.
Puno sam čula o tebi. -l ja o tebi.
Hoćeš da uđeš?
Jesi li sigurna?
Da, da. Noa je upravo rekao da je gladan.
Možeš da pristaviš čaj.
Uđi.
Drago mi je što sam te upoznala, Marta. -I meni je drago.
Zdravo. -Čuvaj se.
Neverovatna je. Stvarno jeste.
Drago mi je što sam došIa.
ZaboraviIa sam kako izgIeda.
Prvi put od kada sam izgubila Ričarda...
osećam da imam čemu da se nadam.
Izgledaš tako smireno. Nisam mogao da te probudim.
Otišao sam po doručak. Brzo se vraćam.
P.S. Prati strelice do iznenađenja.
Lon je krenuo ovamo.
Bojim se da se tvoj otac istrčao u vezi sa Noom.
Kad mu se nisi javila, odIučio je da dođe.
Pa to je baš divno.
Baš sjajno.
Ti, ja, Noa i Lon Jedna veIika srećna porodica.
Pričaj mi o pismima, majko.
Da Ii je tačno? -Jeste.
GledaIa si kako se mesecima uspavljujem suzama
i ništa nisi rekla.
Kako si mogla to da uradiš? -Žao mi je.
Žao ti je?
-Jeste. Žao mi je.
Zbog tebe mi je čitav život uništen.
Da, ukrala sam ti pisma. PogrešiIa sam.
AIi prestani da dramiš i preuzmi maIo odgovornosti.
Došla si ovde. Znala si šta radiš.
Znala si da će se ovo desiti.
Sada sam profuknjača?
Neverovatna si. Neverovatna.
Hajde. Obuci se.
Hajde da se provozamo.
-Zašto bih išla s tobom biIo gde?
Zato što te poznajem boIje nego što misIiš.
Neću da se jednom probudiš pitajući se da si sve znaIa...
da Ii bi drugačije postupiIa.
Šta radimo ovde, mama?
Vidiš li onog čoveka tamo?
Sad i nije nešto, ali pre 25 godina...
O, bože. Bio je stvarno nešto posebno.
Bili smo ludo zaIjubIjeni, da ti kažem.
Naravno, tvoj deda je poludeo, pa smo odlučiIi da pobegnemo.
Nismo stigli do sIedećeg grada kad nas je policija uhvatiIa.
AIi to je bilo davno.
Znaš, kad sam u bIizini...
stanem i posmatram ga...
pokušavam da zamislim koIiko bi moj život bio drugačiji.
Hoću da znaš da voIim tvog oca.
Mama...
Ne, dođavola, ovo je važno i moraš da saslušaš.
Volim ga. On je sjajan čovek.
Dobar je prema meni i ja ga ne zaslužujem.
Volim ga, AIi. Volim. Volim ga.
Znam da ga voIiš, mama.
Znam.
O, bože.
Sramota me je. Baš sam glupa.
Pogledaj me, veIika stara naduvena vreća.
Ludo je...
ali ja ni ne znam ko je ta osoba.
O, bože.
AIi!
Evo.
Nadam se da ćeš doneti pravu odIuku.
Zanimljivo jutro. -Jeste.
Lon je u gradu.
Ovde je?
Jeste, videIe smo kola u prolazu kod hoteIa.
Vidim da si dobila moja pisma.
Konačno.
Šta ćeš da radiš, Al?
Ne znam.
Opet smo na istom?
Jesmo li?
Šta je sa proteklih nekoIiko dana? DesiIi su se, znaš.
Znam da su se desili i bilo je divno.
AIi je bilo potpuno neodgovorno.
Imam verenika koji me čeka, koji će biti povređen kad sazna.
Znači vodiš Ijubav sa mnom i onda se vraćaš mužu?
Da Ii je to tvoj pIan?
Je li ovo bio test koji nisam prošao? -Ne! Obaćala sam mu.
Dala sam mu svoju reč.
Tvoja reč je sada otišla dođavoIa, zar ne misliš tako?
Otkriću kada popričam s njim.
Ovde nije reč o obećanju. I nije u pitanju srce.
U pitanju je sigurnost.
Šta to treba da znači? -Novac!
O čemu pričaš? -On ima puno para!
Mrzim te, gade jedan. -Mrzim i ja tebe.
Ako odeš odavde, mrzim te.
Zar nisi primetio šta se dešava?
Izgleda da nisam. Pogrešno sam protumačio znake.
Da, izgIeda da jesi.
Dosadno ti je! Dosadno ti je i ti to znaš.
Ne bi bila ovde da nešto ne nedostaje.
Arogantni kučkin sine.
Da Ii bi ostaIa sa mnom?
Da ostanem s tobom? Pogledaj nas. Već se svađamo.
Pa, to mi radimo. Svađamo se.
Ti mi kažeš kad sam arogantni kučkin sin.
Ja ti kažem kad si davež, što si 99% vremena.
Ne pIašim se da te povredim. Odljutiš se za dve sekunde...
i nastavljaš dalje da gnjaviš.
Pa šta?
Neće biti Iako. Biće veoma teško.
Moraćemo staIno da radimo na tome, aIi žeIim jer žeIim tebe.
Želim te ceIu zauvek. Ti i ja svakog dana.
Hoćeš Ii da mi učiniš nešto?
MoIim te?
Možeš li da zamisIiš svoj život, za mene,...
za 30, 40 godina.
Kako izgIeda? Ako je sa njim, idi.
Idi! Jednom sam te izgubio, mislim da mogu ponovo...
ako znam da je to ono što ti stvarno žeIiš.
AIi nemoj da se izvIačiš. -Kako da se izvlačim?
Nema Iakšeg načina. Šta god da uradim neko je povređen.
Hoćeš Ii da prestaneš da misliš šta drugi žele?
Prestani da razmišljaš šta ja želim. Šta on želi? Tvoji?
Šta ti žeIiš?
-Nije tako jednostavno.
Šta ti žeIiš?
DođavoIa, šta želiš?
Moram da idem.
Najdraža Ali:
Sinoć nisam mogao da spavam jer znam da je među nama gotovo.
Više nisam ogorčen jer znam da je ono što smo imali pravo.
Ako se jednom u budućnosti sretnemo u novim životima...
nasmešiću ti se s radošću i setiti se...
kako smo proveli leto među drvećem...
učeći jedno od drugog odrastajući u ljubavi.
Najbolja ljubav je ona koja probudi dušu...
i učini da težimo ka boljem.
To nam usadi žar u srce i donese mir u naše misli.
Ti si mi to podarila.
To sam ja hteo tebi da podarim zauvek.
Volim te. Videćemo se. Noa.
Predivno je.
Predivna je priča. -Jeste.
Ne znam zašto, ali rastužuje me.
Znam da se sada osećaš izgubljeno, ali ne brini.
"Ništa nije zauvek izgubljeno ili se može izgubiti.
Telo, usporeno, staro, hladno...
žar ostao od neke stare vatre...
ponovo će se razbuktati.?"
Ti si to napisao? -Ne.
To je bio Volt Vitmen.
MisIim da sam ga poznavala. -Mislim da jesi.
Hoćemo Ii da uđemo? HIadno mi je.
HvaIa.
Ko je ovo uradio?
Ja sam, uz pomoć prijatelja koje imam među sestrama.
Nikada nisam videla nešto tako Iepo.
Nisam ni ja.
Hoćemo Ii?
Malo soka od grejpa? -Mogla bih.
ToIiko piluIa. KoIiko si bolestan?
Pa, "boIest" je postala relativan pojam za mene.
Sada to posmatram kao opšti proces trošenja.
U tvoje zdravIje.
Pa, šta se desiIo?
U priči? Koju je odabrala?
Kako ja to vidim, imam tri izbora.
Jedan, da ga ubijem.
Dva, da ubijem boga u njemu.
I treći...
da te ostavim.
AIi to sve nije dobro.
Vidiš...
ništa od toga mi ne ostavIja tebe.
I uprkos svemu...
ja te volim.
Volim i ja tebe.
MisIio sam ono što sam rekao kad sam ti dao taj prsten.
I ja.
I ja sam misIiIa. AIi kad sam sa Noom osećam da smo jedno...
a kad sam s tobom osećam se kao neko drugačiji.
Slušaj, normalno je da ne zaboraviš svoju prvu Ijubav.
Ja te volim, AIi.
AIi, želim te za sebe.
Ne želim da ubeđujem verenicu da treba da bude sa mnom.
Ne moraš.
Već znam da treba da budem sa tobom.
I onda su živeli srećno zauvek.
Ko? Ko je?
O, da.
Naravno.
Sad se sećam.
To smo bili mi.
Bili smo to mi. BiIi smo to mi. -Draga moj. Dušo moja.
ToIiko te voIim.
Dušo moja.
Noa, Noa.
Volim te, anđele.
Šta mi se desilo?
Ništa. Samo si malo odIutala na neko vreme.
KoIiko vremena imamo?
Ne znam. ProšIi put je bilo oko pet minuta.
Hej, doveo sam starog prijatelja.
Kako su deca? -Dobro su.
Bili su danas u poseti. MaIi Noa. l Davani.
Rastu.
Bože.
Kako vreme brzo prolazi.
Prosto proIeće. -Da, tako je.
Hoćeš Ii im reći da ih volim? -Naravno da hoću.
I da mi je žao.
Reći ću im, dušo.
Sećaš se priče koju si mi čitao? -Da.
MisIiš da večeras mogu da budem ona?
Da Ii bi to biIo u redu?
Znaš šta bismo mogIi?
Možda da uzmemo kola i da se provozamo.
Da odemo odavde, negde. Hoćeš Ii?
Ne bih. Ne večeras, draga.
Hajde. Zašto da ne?
Sačekaj maIo.
Zašto si me nazvao draga? Ja te ne poznajem.
Šta se dešava ovde? Da Ii bi trebaIo da te poznajem?
AIi. -Ne. Ne! Ne!
Dušo.
Volim te. Ostani sa mnom. Nemoj da ideš. -Ne!
Ko si ti? -Ja sam Noa. Ja sam Noa. Ti si Ali.
Šta hoćeš? Šta radiš ovde?
Hajde, dušio. -Ne priIazi mi. Ne prilazi mi.
AIi, AIi... -Upomoć! Upomoć!
Upomoć! -Smiri se, AIi. Smiri se.
Smiri se. U redu je, dušo.
U redu je, dušo. Hajde. -Pusti me!
Smiri se, Ali. -Ostavi me na miru.
U redu je. Doktore!
Neka mi neko pomogne! -Ali, smiri se. Doktore!
Pričajte. -Požurite. Zapada u sumrak.
Neka mi neko pomogne!
Smirite se. Držite joj ruku. -Dobro, dva miIiIitra HaIopa
Smiri se, Ali. -Jedan, dva. Tri.
AIi, u redu je.
U redu je. -Dobro vam je. Da pogIedamo.
Da pogIedamo. Dobro je. -Dobro.
Samo dišite. Budite mirni. -Dobro je.
Dišite na usta. -Opustite se.
Biće vam dobro, AIi. -Opustite se. Sve je u redu.
"Priča o našim životima od Alison HamiIton KaIhun
Mojoj ljubavi, Noi
Čitaj mi ovo, i ja ću ti se vratiti."
Dobro jutro, g.Kalhun.
G. Kalhun?
Zovite dr.Fonatanta sa univerziteta, jasno?
Nema pritiska, ni puIsa, ničega. Javite da budu pripravni.
Zovite me na moblini! -Dobro, hoću.
PričaIi smo o ovome.
U redu je, sada. Hajde.
Hajdete, draga. Hajdete, idemo.
U redu je, dušo. Hajde. Znate g.Holmsa.
O, g. KaIhun.
Dobro nam se vratili.
Kako se osećate? -Dobro. Zdrav kao dren.
Gde idete?
Samo sam hteo da prošetam. Ne mogu da spavam.
Znate da je to protiv praviIa. -Da, znam.
Niste baš hteIi da prošetate, zar ne?
Krenuli ste da vidite gospođicu AIi.
Upravo sam izašao iz boInice i nedostaje mi.
G. KaIhun...
žao mi je ali ne mogu da vam dozvolim da je vidite večeras.
Morate da se vratite u sobu.
A ja...
idem doIe da naspem sebi šolju čaja.
Neko vreme neću da se vraćam da vas proveravam.
Zato nemojte da pravite ludosti.
Zdravo.
Noa.
Zdravo, dušo.
Žao mi je što nisam bio tu da ti čitam.
Nisam znaIa šta da radim.
BojaIa sam se da se više nikada nećeš vratiti.
Ja se uvek vraćam.
Šta će se desiti...
kad više ne budem mogIa ničega da se setim?
Šta ćeš da radiš?
Biću ovde. Nikada te neću ostaviti.
Moram nešto da te pitam.
Šta je biIo, dušo?
Da Ii misIiš...
da naša Ijubav može da stvara čuda?
MisIim da može.
To te svaki put vrati meni.
MisIiš da naša Ijubav...
može da nas odnese, zajedno?
MisIim da naša Ijubav može da učini sve što mi želimo.
Volim te.
Volim i ja tebe, Ali.
Laku noć.
Videćemo se.
Property of "Janošević Home Collection"
Preuzeto sa www.titlovi.com