www.titulky.com
LONdÝN 1593
Za slavných dnů alžbětinského divadla
bojovaly dvě budovy o autory a diváky.
Na severu města stálo Curtain Theatre,
domov nejslavnějšího anglického herce, Richarda Burbage.
Na protější straně řeky bylo druhé, postavené Philipem Henslowem,
obchodníkem s finančními problémy, zvané...
...Rose...
Henslowe, víš, co se stane tomu, kdo nezaplatí dluhy?
Strašlivá tragédie O POMSTĚNÉM LICHVÁŘI
Vzplanou mu boty!
Proč skučíš,
když já jsem trpitel?
- Kdo jsem já, pane Lamberte? - Trpitel, pane Fennymane.
Jak moc trpíte, pane Freesi?
Dvanáct liber, jeden šilink a čtyři pence včetně úroků.
- Zaplatím vám! - Kdy?
Za dva týdny! Za tři nejvýš! Proboha!
Dejte je pryč.
Kde získáte...
Šestnáct liber, pět šilinků a devět pencí.
...včetně úroků za tři týdny?
- Mám úžasnou novou hru. - Dejte je zase zpátky.
- Je to komedie! - Uřízni mu nos.
Je to nová komedie Williama Shakespeara.
- A uši. - A podíl!
Budeme společníky, pane Fennymane!
Společníky?
Bude to trhák.
Záměna osob. Ztroskotání. Král pirátů.
- Scénka se psem a láska, jež zvítězí. - To už jsem myslím viděl.
Nelíbilo se mi to.
- Ale tahle je od Shakespeara. - Jak se jmenuje?
Romeo a Ethel, pirátova dcera.
Hezký název.
Příprava hry chce čas. Najít herce, zkoušky.
Řekněme, že premiéra bude za dva týdny.
500 míst k stání po dvou pencích.
400 míst k sezení po třech pencích a další penny za polštář pod zadek.
Dejme tomu 200 polštářů.
Pro jistotu řekněme dvě představení. Kolik to bude, pane Freesi?
- Přesně dvacet liber. - Správně.
- Musím zaplatit herce a autora. - Podíl na zisku.
- Nikdy žádný není. - Jistě, že ne.
Pane Fennymane, myslím, že jste na něco kápnul.
Podepište se tam.
Tudíž Romeo a Ethel, pirátova dcera.
Je skoro hotová?
Zrovna ji dokončuje.
Zamilovaný Shakespeare
Wille.
Kde je moje hra?
Řekni, že je skoro hotová. Řekni, že je rozepsaná.
"Nevěř záři jasným hvězdám, nevěř slunci jeho plamen."
Na to není čas. Žádné básnění.
Kde je moje hra?
- Je tady, dobře schovaná. - Chvála Bohu.
Schovaná?
- Jen co najdu svou múzu. - Která to tentokrát bude?
Jako vždy Afrodita.
Afrodita Baggotová, co se dává U psa a trumpety?
Henslowe, ty nemáš duši.
Proto nechápeš tu prázdnotu, jež touží po duševním souznění.
Jsem mrtvý muž, navíc unavený.
Mé divadlo je už dvanáct týdnů zavřené kvůli moru.
Mí herci se musí harcovat po anglických hospodách,
zatímco pan Burbage a služebníci lorda komořího hrají u dvora...
a dostávají deset liber za hru,
napsanou vámi pro mé divadlo a na mé riziko.
To jste tu byl ještě nový a vděčný.
- Kterou hru? Richarda Hrbáče? - Ne! Teď letí komedie.
Jako Romeo a Ethel.
- Kdo ji napsal? - Nikdo. Tys ji měl napsat.
- dávám ti tři libry měsíčně. - Půlku toho, co mi dlužíš.
Ještě mám dostat za Šlechtice veronského.
Co jsou peníze pro mne, tvého ochránce, a tebe, mého spisovatele?
Až mor pomine,
Burbage bude mít pro Curtain novou hru od Christophera Marlowa.
A já nebudu mít pro Rose nic.
- Půjčíte mi 50 liber? - Padesát?
Burbage mi nabídI podíl v souboru lorda komořího.
Padesát liber a nemusím pracovat jako nájemný herec.
Vyrvi mi srdce z těla. Předhoď má játra psům.
Tak ne?
divadla jsou služebníky ďábla!
Herci jsou vzorem necudnosti pro vaše ženy a nepravostí pro vaše děti!
A Rose bude smrdět pod jakýmkoli jménem!
Mor na obě jejich divadla!
Kam jdeš?
K týdenní zpovědi.
LÉKÁRNÍK ALCHYMISTA ASTROLOG
Slova, slova, slova.
Kdysi jsem jimi vládI.
dokázal jsem stvořit lásku ze slov jako hrnčíř točí hrnek z hlíny.
Lásku, která boří říše.
Lásku, jež spojí dvě srdce tak, že ani pekelné plameny je nerozdělí.
Za šest pencí za řádek jsem dokázal rozvášnit celý klášter.
- Ale teď... - A přece mi říkáš, že léháš se ženami.
S černou Sue, s tlustou Phoebe,
s Rosalinou, Burbagovou švadlenou, s Afroditou, co se dává...
Ano, občas. A co má být?
Přišel jsem o své nadání.
Já ti pomohu.
Pověz mi o tom.
Jako by pero nechtělo už psát,
jako by představivost vyschla na sám kořen,
jako by věž, co stavěl si můj talent, padla v prach.
- Zajímavé. - Nic mne nenapadá.
Velmi zajímavé.
Jako bych odemykal zámek slanečkem.
Neselhal jsi poslední dobou jako muž?
Kdy se to stalo?
To už je dávno, ale v poslední době...
Ne, ne. Máš ženu, děti?
Ano.
Bylo mi jen osmnáct.
Anna Hathawayová byla o polovinu starší.
- Měla majetek? - Měla chalupu.
- Najednou byla třetí měsíc těhotná... - A rodina funguje?
- Mám hlavně příbuzné přes matku. - Myslím manželství.
dělí nás čtyři roky a sto mil. Zůstala ve Stratfordu.
Lože je chladné od narození dvojčat.
Odloučení bylo požehnáním.
- Takže máš v lásce volnost... - Ale uniká mi v životě i na papíře.
Toto je... náramek,
nalezený...
v chrámu Psyché na Olympu.
Za pouhé čtyři pence.
Napiš své jméno na lístek a vlož je do hada.
Vrátí mi mé nadání?
Žena, která jej bude nosit, o tobě bude snít, a nadání se ti vrátí.
Slova poplynou proudem.
Uvidíme se příští týden.
- Kam teď? - K paláci ve Whitehallu.
dobrá.
Zlomte vaz, pane Kempe.
- I ty, milý Crabe. - Je nervózní. Ještě v paláci nehrál.
Kdy pro mne napíšeš tragédii, Wille?
- Zahrál bych ji. - Ne, tobě by se smáli i jako Senekovi.
V první scéně pes není, pane Kempe, děkuji.
- Jak se daří, Wille? - Ještě mi dluží za tuhle hru.
Já ne. Já ji jen ukradI.
Chybí mi knoflík na rukávu, slečno Rosalino.
Kde měla má švadlena oči?
- Kdy se přidáš k souboru lorda komořího? - Až budu mít 50 liber.
- Máš novou hru? - Komedii. Je téměř hotova.
O pirátech.
- Výborně. - Přines ji zítra.
- Je pro Henslowa. dal mi 10 liber. - Jsi lhář.
Chce Romea pro soubor lorda admirála.
Ned se na to nehodí.
Tady máš dva zlaťáky. dám ti další dva, jen co ji uvidím.
dám tě pověsit jako kapsáře.
Královna si ji poručila. Miluje komedie.
A mistr královských zábav má radši nás.
A co zato pro pana Tilneyho děláte?
- Zeptej se ho. - Královna přichází!
Již přestaň, milý Protee, mě přemlouvat.
Kdy pro mě napíšeš sonet?
- Ztratil jsem nadání. - V mé posteli.
Přijď je hledat.
Budeš mou múzou, Rosalino?
Burbage má můj vděk,
ale ty máš moje srdce.
Vidíš? Komplot souchotinářů.
Will Shakespeare má hru.
Půjdeme tam a prokašleme ji.
Otec pláče, matka naříká,
služka kvílí, kočka ruce spíná.
A tohle nelítostné...
ani slzu neuroní...
Vidíš? Komedie.
Láska a scénka se psem.
To je to, co chtějí.
Je jako kámen, jako chladný kámen,
a nemá v sobě víc citu než pes!
I žid by plakal, vidět naše loučení.
A to psisko za celou tu dobu ani slzu, ani slovíčko...
Výborně, pane Crabe!
Chválím tě!
Nač světla svítí,
když nevidím v nich Silvii?
Nač radost cítit,
když Silvie tu není?
Já v představách ji volám nablízko...
a žiju aspoň stínem toho snění.
Když noci se Silvií netrávím,
neslyším hudbu v zpěvu slavičím.
Když za dne svou Silvii nevidím,
Pak ten den dnem už zváti neumím.
Líbil se ti víc Proteus nebo Valentýn?
Proteus líp mluvil a Valentýn líp vypadal.
Mně se líbil ten pes, byl legrační.
Silvie mě nijak nezaujala.
Měl prsty odřené od rvaček...
a mluvil, jako by stál před tabulí.
Láska na divadle nebude opravdová,
dokud zákon přikazuje, aby ženské role hráli hoši s fistulí.
- Kdy uvidíme další? - Až poručí královna.
Ale ne, v divadle. Chůvo!
Seď klidně. divadlo není pro dámy z urozených rodin.
Nejsem tak urozená.
Zámožná je stejné jako urozená...
a dobře provdaná je ještě lepší.
Lord Wessex se na vás dnes díval.
Muži u dvora jsou tak nepoetičtí.
dívají se na mne, ale vidí otcovy peníze.
V mém životě bude poezie...
a dobrodružství.
A láska. Láska především.
Jako Valentýn a Silvia?
Ne, nechci hranou lásku,
ale lásku, která změní celý život.
Spontánní, neovladatelnou, která srdce rozbuší,
na kterou není lék.
Lásku, o jaké nikdy nehráli.
Chci lásku, nebo skončím své dny...
Jako chůva?
Ale byla bych i Valentýn a Silvia.
Chůvo, chůvičko, Bůh tě opatruj a dobrou noc.
Prospala bych celý život,
kdybych ve snu mohla hrát s divadelní společností.
Zatímco sníte, vyčistěte si zuby.
Vyplivnout.
Tentokrát přijdeš o boty.
- Co jsem udělal? - divadla jsou zavřena kvůli moru.
- Ach, to. - Příkazem mistra královských zábav.
Pane Fennymane, dovolte, abych vám vysvětlil, jak to s divadly je.
Pro nepřekonatelné překážky se situace stává katastrofální.
- A co si počneme? - Nic.
- Ač se to nezdá, všechno dobře dopadne. - Jak to?
Nevím. To je záhada.
Mám ho zabít, pane Fennymane?
divadla byla znovu otevřena...
příkazem mistra královských zábav!
divadla byla znovu otevřena!
Pane Fennymane.
Pan Tilney znovu otevřel divadla.
S dovolením.
Co ta hra?
Už brzy bude.
Už brzy.
Wille, mám skvělé zprávy.
I já. Romeo a Rosalina, scéna první.
Jsem tak dobrý!
Rosalina? Snad Ethel.
Richarde!
Burbagi!
Pane Tilney.
Ani já jsem ho nezastihl doma.
Byl bych vás učinil nesmrtelnou.
Řekni Burbagovi, že přišel o novou hru od Willa Shakespeara.
Co je po tom Burbagovi?
Připravuje Curtain pro Kita Marlowa.
- Vy jste otevřel divadla? - Ano, mistře Shakespeare.
- A co mor? - Ano, já vím.
Stále se však motal kolem divadla.
dnešní specialita je vepřová nožička naložená v jalovcovém octě...
podávaná s pohankovou plackou...
dopsal jsi ji?
Ano, skoro.
dobré ráno, mistře Nole. Budeš mít hezkou roli.
- Potřebujeme Ralpha jako krále pirátů. - Ukliď sakra ze stolu!
Admirálovi muži jsou na turné.
Potřebuji herce!
Ti, kdo jsou neznámí, mají možnost se proslavit!
- A co peníze, pane Henslowe? - Nebude vás to stát ani penny!
Konkurs bude za půl hodiny!
Ralphe Bagswelle, mám pro tebe roli,
ale prý jsi strašný opilec.
Při práci nikdy.
dej mi napít mandragoru.
Bez vody?
dej mému příteli pohár nejlepší pálenky.
- Jak se ti vede, Wille? - Skvěle.
- Burbage říká, že máš hru. - Mám, a peníze, které to dokazují.
Pohár pro pana Marlowa.
Prý máš novou hru pro Curtain.
Není nová. Mého doktora Fausta.
Tolik se mi líbí tvá raná díla.
"Pro tuto tvář na cestě tisíc korábů...
"a v plamenech ty hrdé věže llia?"
Píšu novou a lepší hru.
Masakr v Paříži.
- dobrý název. - Tvoje hra?
Romeo a Ethel, pirátova dcera.
Ano, já vím.
O čem to je?
Je tam pirát...
Vlastně jsem ještě nic nenapsal.
Romeo je Ital,
neustále do někoho zamilovaný.
Ano, to je dobré. dokud nepotká...
- Ethel. - Myslíš?
dceru svého nepřítele.
Jeho nejlepší přítel je zabit v souboji...
třeba Etheliným bratrem... Jmenuje se Mercuzio.
Mercuzio. dobré jméno.
- Wille, čekají tě! - Ano, už jdu.
Hodně štěstí s tvou hrou.
- Myslel jsem, že tvá hra je pro Burbage. - Tohle je jiná.
Jiná, kterou jsi ještě nenapsal?
"Pro tuto tvář...
"na cestě tisíc korábů...
"a v plamenech ty hrdé věže llia?"
děkuji.
Rád bych něco zarecitoval z Marlowova Fausta.
- Jak příjemná změna. - "...ty hrdé věže llia?
"Sladká Heleno, mě nesmrtelnost dáš jediným polibkem.
"Pro tuto..."
Výborně, pane Wabashi. Hlaste se u rekvizitáře.
Můj krejčí chce být hercem.
Mám sem tam nějaké dluhy.
Zdá se, že jsme komplet.
- Máš Romea? - Ne, nemám.
Tak každý za svou prací.
Mohu začít, pane?
- Vaše jméno? - Thomas Kent.
Rád bych zarecitoval něco z autora, jejž ctí každý herec.
"Nač světla svítí,
"když nevidím v nich Silvii?
"Nač radost cítit, když Silvie tu není?
"Já v představách ji volám nablízko,
"a žiju aspoň stínem toho snění.
"Když noci se Silvií netrávím,
"neslyším hudbu v zpěvu slavičím.
"Když za dne svou Silvii nevidím,
"pak ten dne dnem už zváti neumím.
"Je mojí podstatou a navždy bude jí a nemá-li..."
- Sundej si klobouk! - Klobouk?
Kde ses to naučil?
- Já... - Ukaž mi tvář. Sundej klobouk.
- Jste mistr Shakespeare? - Zůstaň tam.
Zůstaň tam!
- Wille, kde máš hru? - Kde je ten hoch?
Zlom vaz!
- Za tou loďkou! - Jak libo.
Odněkud vás znám. Jste herec?
- Ano. - Myslím, že jsem vás v něčem viděl.
- V tom o králi. - Opravdu?
Jednou jsem vezl toho Marlowa.
- Čí je ten dům? - Sira Roberta de Lesseps.
Kde je? Hosté tu budou každou chvíli!
Tak i lord Wessex smlouvá o nevěstu.
Manžel dnes vše zařídí.
domluvíme to, stvrdíme a oslavíme.
Zítra odjíždíme na venkovské statky...
a zůstaneme tam tři týdny.
Bůh vás opatruj, matko.
Horkou vodu, chůvo.
Hledám mladého pána Thomase Kenta.
- Koho, pane? - Toho herce.
- Kdo jste vy? - Will Shakespeare.
Básník a spisovatel pro divadlo Rose.
Pan Kent...
je můj synovec.
Počkám.
Když vám to udělá dobře.
"Romeo Montek,
"mladý muž z Verony."
Zase z Verony?
"Komedie o znesvářených rodech,
"smířených až zjištěním, že Romeo...
"je vlastně bratranec z krve Kapuletů,
"ukradený z kolébky a vychovaný pod střechou Monteků,
"ženou, jejíž vlastní dítě unesl král pirátů."
Vaše matka a otec...
Zítra odjedou na tři týdny na venkov!
Že je mistr Shakespeare hezký!
- Vypadá na pěkného šarlatána. - Ale chůvo!
Může dát Thomasu Kentovi to,
o čem sní Viola de Lesseps.
Má paní, budu žalovat rodičům, až se vrátí.
Nebudeš.
Budeš od té lásky,
stáhneš mi prsa a koupíš chlapeckou paruku.
Mistře Plume. Co vy tady?
Vydělávám na živobytí, Wille.
Hrajeme k tanci.
Hledám Thomase Kenta.
Žádné jídlo hudebníkům. Je to rozkaz sira Roberta.
Je krásná, můj lorde,
i král by si ji vzal s věnem jediného groše.
Za jeden groš své plantáže ve Virginii nevyplatím.
Mám starobylé jméno a jeho lesk dopadne i na vás,
bude-li váš vnuk Wessex.
- Je plodná? - Bude rodit.
- Když ne, pošlete ji zpět. - Je poslušná?
Jako každá kobylka v tomhle věku.
Když ji zkrotíte,
najdete v sedle rubíny.
Líbí se mi.
U všech ďasů.
Kdo je to?
Viola de Lesseps? O té si nech zdát.
Mistře Shakespeare.
Má lady Violo.
Mylorde.
Mluvil jsem s vaším otcem.
Opravdu? Já s ním mluvím každý den.
Milý pane.
Prý jste básník.
Básník, kterému došla slova?
Básník?
Byl jsem básníkem, ale vaše krása staví mé básně...
na roveň krákorání havranů v Toweru.
- Čím jsem vás urazil, pane? - Saháte na můj majetek.
V jejím domě krev prolít nemohu, ale brzy vám podříznu krk.
Máte nějaké jméno?
Christopher Marlowe, k vašim službám.
Romeo. Romeo.
Mladý muž z Verony.
Komedie od Williama Shakespeara.
- Má paní! - Kdo je to?
- Will Shakespeare. - Madam!
Už běžím, chůvo.
- Ach, mistr Shakespeare. - Bohužel.
Proč "bohužel"?
Jen komediant.
A já vás měla za nejlepšího ze všech básníků...
a za autora her, které si získaly mé srdce.
- Ale to jsem také. - Madam!
Už běžím! Ještě přijdu.
Jsem k smíchu osudu. Za tohle přijde trest.
Má paní, má lásko!
Když vás tu najdou, zabijí vás.
- Stačí je zavolat. - Ne, ani za boha.
- Madam! - Už běžím!
"Jste-li co k čemu, taste!
"Gregory, ukaž jim, že máš páru!
"Od sebe, hlupáci! Ty zbraně pryč."
Začal jsi dobře, ale o té Rosalině je to ubrečené.
Kde je komedie, Wille? Kde je pes?
Myslíš, že je to legrační?
Byl jsem pirát a teď hraju chůvu. To je legrační.
Chybí nám šest lidí a ti, co máme, přehrávají...
nebo koktají a patří zpátky do stoky.
Romeo mě zklamal. To bude katastrofa.
Chybí nám čtyři jednání. To je katastrofa.
- Pane! - Kdo jsi?
Jsem Ethel, pirátova dcera.
To snad ne!
Pozor, prosím!
- Pánové, děkuji vám! - Není zač.
- Kdo je to? - Nikdo. Autor.
Vydáváme se na velkou plavbu.
Je zvykem ji zahájit krátkou řečí.
To nikomu neuškodí. Autoři to mají rádi.
Zajímá vás, co budete hrát. To se domluví...
Já to udělám.
Teď poslouchejte, chásko.
Herců je třináct do tuctu...
a já, Hugh Fennyman, vás mám v hrsti.
Hurá!
Soubor lorda admirála se vrací!
Nede!
Henslowe!
Kdo je to?
Ticho, pse!
Jsem Hieronimo.
Jsem Tamerlán.
Jsem Faust.
Jsem Barabáš, žid maltský.
Mistr Will. Jsem Jindřich šestý.
Co je to za hru a co v ní hraju?
- Moment, pane... - Kdo jste?
Jsem peníze.
Tak tu můžete zůstat,
ale nerušte.
dávejte pozor. Uvidíte, jak génius tvoří legendu.
- díky, pane. - Zoufale potřebujeme Mercuzia.
Mladého šlechtice z Verony.
- Jak se ta hra jmenuje? - Mercuzio.
Vážně?
To beru.
Pan Pope, Pan Philips. Vítejte.
George Bryan. James Armitage.
Same, krasavice naše!
- Připraven na další lásku? - Ano, mistře Shakespeare.
Co hlas. Nemutuješ?
Ne! To je jen nachlazení.
Mistře Henslowe, herce máte... až na Thomase Kenta.
Já, já viděl jeho Tamerlána, víte.
- Bylo to úžasné. - Ano, viděl jsem to.
Samozřejmě, tak silný text.
Na Marlowa nikdo nemá.
Chce to štěstí, hochu.
Už jsem hrál.
V Titovi Andronikovi mi usekli hlavu.
Až budu psát, všechny hry budou jako Titus.
Líbí se ti to.
Líbilo se mi to sekání hlav...
a jak tu holku pořezali.
- Jak se jmenuješ? - John Webster.
Tady, čiči.
Spousta krve.
O tom se má psát.
Už musím jít.
Zjistím vám příčinu těch nesnází. Však jděte stranou,
právě přichází.
Kéž šťastný výsledek má tvoje snaha vyzvědět pravdu. My půjdem, drahá.
- Zatím ho přeskočte. - Co? Koho?
- Romea. - Toho, co ti donesl dopis.
- Co? - dobrýtro, bratranče.
Je teprv ráno?
- Odbilo devět. - Smutným se čas vleče.
Jaký smutek čas ti natahuje?
Že nemám nic, co by ho ukrátilo.
- Zkus lásku. - Zkouším.
- Lásku? - Láskou.
- Láskou k té, která mě nemiluje. - Nedávej ze sebe hned všechno.
Ano, pane.
- Rozumíš mi? - Ne, pane.
Mluvíš o holce, o které to vůbec není.
Co mu zbude pro Julii?
- Pro Julii? Snad Ethel. - Kristova noho!
Copak mě pořád musí někdo přerušovat?
Co bude dělat v druhém jednání, až potká svou životní lásku?
Promiňte, pane. Nečetl jsem druhé jednání.
Jistěže ne. Ještě jsem ho nenapsal.
Tak znovu.
A co Mercuzio?
Tady, dobře schovaný. Pohlídej to tu.
Musím napsat sonet.
Sonet? Snad hru!
"Slečně Viole de Lesseps,
"prostřednictvím Thomase Kenta."
"Mám tebe k jasnému dni léta přirovnat?
"Není tak líbezný, ani tak srdci milý.
"Vždyť v máji opírá se vichr do poupat..."
dvě hodiny na modlitbách!
Slečna Viola je zbožná.
Zbožnost je na neděli.
A dvě hodiny modlení nejsou zbožnost, ale zhůvěřilost.
Snad byste měl přijít zítra, můj lorde.
Snad byste měla svou paní přimět k troše slušnosti...
vůči jejímu pánovi!
Slečno Violo.
Lorde Wessexi. Musel jste čekat.
Toho jsem si všiml.
Ale to je výsadou krásných žen.
Lichotíte mi.
Ne. Hovořil jsem s královnou.
Wessexové musí žádat o její souhlas s výběrem manželky,
ovšem když královna souhlasí, je to rozkaz.
Hodláte se oženit, můj lorde?
Otec vás měl lépe informovat.
Koupil mě pro vás.
Vrátí se od soboty za dva týdny, na naši svatbu.
Smíte projevit své nadšení.
Ale já vás nemiluji.
Neuhýbejte od tématu.
Váš otec byl kupčík.
Vaše děti budou mít erb. Mně se vrátí majetek.
To je dnešní téma.
Ve Virginii se vám bude líbit.
- Ve Virginii? - Ano.
Mám majetek v tabákových plantážích.
Potřebuji 4000 liber k vybavení lodi a zprovoznění investic.
Tabák je perspektivní.
Nezůstaneme tam dlouho. Tři čtyři roky.
Ale proč já?
Pro vaše oči.
Ne, rty.
Chcete odporovat otci a královně?
Královna souhlasila?
Chce vás vidět.
V Greenwichi, příští neděli.
Buďte pokorná, vděčná...
a stručná.
Splním svou povinnost, můj lorde.
"Mistře Wille, básníku drahý mému srdci,
"prosím, zapomeňte na mne.
"Mám si vzít lorda Wessexe.
"Na přání otce...
"a rozkaz královny."
Pánové nahoru, dámy dolů.
Jste dáma, pane Kente?
Promiňte, pane.
Musíme to udělat znovu.
Nelíbil se ti monolog?
Ne, monolog je skvělý.
"Tys královně Mab do osidel padnul."
Skvělý a správně dlouhý.
Ale než pak zase vystoupím, uplyne textu jako v Bibli.
Tady. Máš tam bitku.
Souboj slov a mečů, jaký jsem ještě nenapsal, ani nikdo jiný.
Umírá tak procítěně a poeticky, že jsi to ještě neviděl.
"Mor na oba vaše rody!"
On umře?
Kde je můj text?
dal jsi jí můj dopis?
Tohle je pro vás!
Thomasi, chce mě zabít.
Jsem zničen,
zdolán jsem a zdeptán,
jako loutka bez vodiče.
- Spisovatel, co? - Hleďte si vesel.
Nemám k ní chodit.
Má si vzít lorda Wessexe! Co mám dělat?
Jestli ji milujete, musíte poslechnout.
- A zlomit srdce sobě i jí? - Mluvte jen o tom svém.
Miluje mě, Thomasi!
- Napsala vám to? - Ne.
A přece ano, tam, kde inkoust smyly slzy.
Plakala, když ti dávala ten dopis?
- Poslala dopis po chůvě. - Tvé tetě.
Ano, mé tetě.
Ale možná trochu plakala.
Řekněte, jak ji milujete, Wille.
Jako nemoc a zároveň i lék.
Ano.
Jako déšť a slunce zároveň.
Teplo i chlad.
Je krásná?
Co jsem přišel z venkova,
ještě jsem ji zblízka neviděl.
Řekněte, je... je krásná?
Thomasi, kéž bych mohl vypsat krásu jejích očí.
Můj osud bylo spatřit je a poznat v nich sám sebe.
A její rty?
Její rty?
Jitřní růže mohly by se chvět, kdyby dokázaly závidět.
A její hlas, jak skřivana zpěv?
Hlubší, měkčí. Žádné skřivánčí trylky.
Vykázat bych dal slavíky ze zahrad, kde zpívá.
- Ona také zpívá? - Neustále.
Nepochybně. A hraje na loutnu. Má hudební sluch.
A její ňadra.
Mluvil jsem o jejích ňadrech?
Co má s ňadry?
Ach, Thomasi, pár panenských jablek...
kulatých a vzácných jako ze zlata.
Myslím, že ta dáma ví, proč si vás drží od těla.
Která žena by mohla zblízka dostát tolika...
když její oči, rty a hlas možná nejsou o nic krásnější než mé.
A navíc, může...
zámožná dáma s urozenými nápadníky...
milovat básníka a herce z chudé čtvrti?
Proboha, ano!
Láska neví, kdo je z jaké čtvrti.
Vzplane mezi královnou a chudým tulákem v roli krále.
A poslechnout ji mají oba,
protože potlačená láska ničí duši, která patří Bohu.
Řekni jí, že William Shakespeare čeká v zahradě.
Ale co lord Wessex?
Pro jediný polibek se postavím třeba stovce Wessexů.
Ach, Wille.
díky, paní.
Paní?
Viola de Lesseps. Znám ji od dětství.
Tu by prokouklo i dítě.
Shodou okolností taky trochu píšu.
Měl byste to hned přečtené.
Určitě znáte všechny knihkupce!
Můžeš milovat hlupáka?
Můžeš milovat herce?
Počkej!
Jsi ještě panna, co když se ve mně mýlíš, tak jako já se mýlil v Kentovi.
Napsal jsi hry Williama Shakespeara?
Napsal.
Tak mě líbej dál, protože se nemýlím.
Nevím, jak svlékat muže.
Pro mě je to taky nezvyk.
Jděte. Jděte.
Nikdy bych nevěřila,
že existuje něco lepšího než divadlo.
Existuje.
I než tvoje divadlo.
A to byl teprve první pokus.
Nechoď ode mě.
Musím.
Za oknem svítá.
To je měsíc.
Ne. Vzbudilo mě ptačí štěbetání.
To byla sova. Pojď ještě ke mně.
Ať Henslowe počká.
Pan Henslowe?
Ať jde k čertu i s celou hrou.
Ne, ne, ne.
Času dost! Ještě je tma.
- Je den. Ptáci už štěbetají. - To byla sova.
Věř mi, lásko, to byla sova.
Chceš nás herce nechat bez textu?
Má paní?
dům se probouzí. Začal nový den.
Začal nový svět.
Křivdíš své ruce, poutníku můj milý,
vždyť poutá moji ruku oddaně.
Tím dotykem se obě políbily,
jak k modlitbě jsou k sobě spoutané.
Člověk se modlí nejen rukama.
Máš pravdu,
k modlení jsou hlavně rty.
dopřej jim taky zbožnost,
lásko má,
ať k modlení jsou pevně sepjaty.
Mé rty jsou němé, modlit se však chtějí.
Teď ty.
Pro smilování!
Mlč, světice,
a dej mi rozhřešení.
Teď tvoje rty z mých všechny hříchy sňaly.
do smrti je teď na rtech ponesu?
Přesladká výtka. Ne, to nedovolím. Vrať mi je zpět.
Ano, ano! Tak ne.
Víc... Takhle.
do smrti je teď na rtech ponesu?
Přesladká výtka. Ne to nedovolím. Vrať mi je zpět.
- Líbáš jak z partesu. - Tak, Wille!
Ještě, že jsi tu byl.
- Proč tu hru nedopíšu... - Ano!
Tak dál. Teď chůva. Kde je Ralph?
Slečno, volá vás paní matka.
- A kdo je její máti? - Nevíte?
Přeci paní tady toho domu.
Moudrá a vzácná dáma.
Tu holčičku jsem já jí odkojila.
Řeknu vám, který tuhle dostane,
má vystaráno.
dcera Kapuleta?
Mám vystaráno, mám! Je po mně veta!
Tak pojďte. Odejdeme v nejlepším.
Z tohoto světa? Už brzy. Já vím.
Chůvo, pojď sem, kdopak je tamten pán?
Syn a dědic pana Tiberia.
Ať už je noc.
- A ten, co vůbec netancoval? - Tak toho neznám.
Zjisti, kdo je to.
A je-li ženatý, má svatba ať se v pohřeb obrátí.
Ne, nechoď.
Už musím. Musím.
- Jediný syn vašeho nepřítele. - Strašné.
Prostě... strašné!
"Jaká zář plane tamhle v okně?
"Julie, slunce,
"posel východu.
"Slunce mé, vyjdi, zabij bludnou lunu,
"tu bleduli, závistí zelenou,
"že ty, pozemská, tak nadpozemsky záříš."
- Ach, Wille. - Ano, něco z toho půjde použít.
"To je má láska. Moje vyvolená.
"Škoda, že o tom neví.
"V půvabech tváře zář hvězd pohasne...
"jak lampa ve dne."
A tam na nebi se rozední...
při svitu jejích očí,
že ptáci začnou zpívat o překot.
Jak si teď bere hlavu do dlaní!
Chtěl bych být rukavičkou na té dlani...
a hladit její tvář.
Ach bože.
"Romeo, Romeo.
"Proč jsi Romeo?
"Zřekni se otce, zapři svoje jméno",
a jestli nechceš, zapřu já svůj rod...
a navždy budu patřit jenom tobě.
Mám poslouchat dál, nebo promluvit?
"Kdo jsi ty, kdo pod pláštíkem noci...
"rušíš mou samomluvu?
"Jak to říct, když nechci vyslovit to jméno",
které, má milovaná, tolik nenávidím, protože tobě zní tak nepřátelsky.
Mít ho tu napsané, roztrhám ho.
"Zahradní zeď je vysoká a strmá.
"Život riskuješ, kdyby tě tu našel...
"někdo z mých příbuzných.
"Sám víš, kdo jsi."
Víc nebezpečí číhá ve tvých očích než ve dvaceti jejich mečích.
dívej se na mě vlídně, nic mě nezraní.
Za žádnou cenu nesmějí tě najít.
Plášť noci před nimi mě ukryje,
Jestli mě ale nechceš, ať mě najdou.
"dobrou noc,
"nejdražší. Snad spánek...
"nám vnese mír do duší.
"Ty mě jen tak opustíš?"
To říkám já.
Já taky.
Ty mě jen tak opustíš?
A co bys ještě ode mne dnes čekal?
Vyznání, že mě taky miluješ.
"Je ve mě lásky jako vody v moři...
"a stejně hluboké.
"Čím víc jí dám,
"tím víc jí zbývá.
"Je nekonečná."
Madam?
Někdo mě volá. Lásko, sbohem.
- "Už běžím, chůvo." - Už běžím. Monteku, buď věrný.
"Počkej, ještě přijdu."
Počkej, ještě, ještě...
Noci, noci, požehnaná noci.
"Snad nebude to všechno...
"pouze sen,
"až příliš krásný,
"než aby byl pravdou."
S tím žertem přestaň a mě zanech žalu.
dobrou noc nastokrát.
Stokrát je zlá, když nutí tě jít spát.
Nemůžu se v těch šatech hýbat. A vypadám v nich jako prase.
Jako prase bez krku.
- Tak co? - Je to dobré.
Já vím, Nede, já vím.
Je to dobré.
Ale titul nesedí.
Co takhle Romeo a Julie.
díky, Nede.
- Jsi kavalír. - A ty jsi pěknej hajzl.
- V kolik hodin zítra mám k tobě poslat? - Nejpozději v devět.
Platí. Bude to pro mě celá věčnost.
Nevzpomínám si, co jsem ti to chtěla.
- Takže tam nebude žádný pes? - Ticho.
Mnich je tajně oddá,
potom se Ned bije s jedním z Kapuletů.
Romeo je chce zastavit, ale plete se Nedovi, tedy Mercuziovi.
Takže Tybalt Mercuzia zabije a pak Romeo zabije Tybalta.
Vévoda ho vyžene z Verony.
Tam někde ztroskotá ta loď...
u ostrova krále pirátů.
Propána, zavřete zobák a vypadněte!
Vypadněte!
Moc se omlouvám.
Prosím.
...a hned ho jemnou nitkou strhne zpět,
v žárlivé bázni, aby neutek.
- Chci být tvým ptáčkem. - Já mohla bych tě láskou umačkat.
Loučení s tebou, mě tak sladce mučí,
že do rána bych chtěla dobrou noc ti přát.
Neděle.
Je neděle.
Něco mě ve spaní napadlo.
Ten mnich, co je oddá, jim pomůže.
- A s milenci to dobře dopadne. - Leda v nebi.
To není komedie, co teď píšu.
Mé milence dělí hluboká propast.
Rodina, povinnost, osud.
Neměnné jako kámen.
Tohle není život.
Jen chvilka nazapřenou.
- Trpělivost, můj lorde. - Trpělivost?
- Chcete trpělivost i od královny? - Můj lorde...
Neděle. Greenwich!
Teď poslouchej, chůvo.
Královna... Gloriana Regina,
Bohem vyvolená nádoba, jež září ze svých výšin,
je v Greenwichi, kde má během večerní slavnosti...
poctít svou vzácnou přízní mou vyvolenou.
Když se zpozdíme, ta stará rašple nám neodpustí.
"Jdi ke své paní a přiveď ji oblečenou nebo nahou."
To nesmíte! Ani kvůli královně!
A co mám dělat? Vzít si tebe?
Stát se ženou chudého herce.
Smí si to lady Viola přát jinak než ve svých snech?
Kéž bych se mohla přiznat ke své touze i za denního světla.
V noci se k ní klidně znáš.
- Víc neřekneš? Tak jedu do Greenwiche. - Jedu s tebou.
- To nesmíš. Wessex tě zabije. - Umím se bít.
Na jevišti.
Jako Thomas Kent patřím tobě,
ale jako Viola jsem za propastí...
a od soboty za týden si musím vzít Wessexe.
Vytáhnu ji ven, na rozkaz královny.
dobré ráno.
Má paní. I příliv, který na nikoho nečeká, by na vás jistě počkal.
Tak jsme tady, můj lorde!
Berete s sebou svou pradlenu?
To je garde, sestřenka z venkova.
Vy jste ale fešák,
zrovna jak povídala.
Říkejte mi slečno Wilhelmíno.
Snad jindy budu mít tu čest.
Snad mě tu nechcete nechat?
Teď, když mě nejvíc potřebuje. To si pište.
- Teď? - Teď.
Královna vás volá. Snažte se.
- Má někoho? - Koho, můj lorde?
Měla nějakého básníka. Snad od divadla.
- Chodí za ní? - Básník od divadla?
Otrapa mazalská! Marlowe, říkal. Christopher Marlowe.
- Byl u ní doma? - Marlowe?
No ano. Ten tam byl.
Pěkný kukuč, ale ty básně!
Pes!
Vaše Veličenstvo.
Narovnejte se, děvče.
Znám vás.
Vy chodíte na všechny hry ve Whitehallu, v Richmondu.
Vaše Veličenstvo.
Co se vám na nich tak líbí?
- Vaše Veličenstvo... - Mluvte, děvče!
Vím, kdo jsem.
Příběhy o králích a královnách?
Válečné hry?
Nebo galantní kusy?
Miluji divadlo.
Když pro mě herci hrají...
Nehrají pro vás; hrají pro mě. A dál?
A nejvíc miluji poezii.
Víc než lorda Wessexe?
Můj lorde, až se vám ztratí žena...
hledejte ji v divadle.
dramatici nám o lásce nic neřeknou.
Ukazují její romantickou, komickou nebo žádostivou stránku,
ale neukáží ji v pravé podobě.
Ale ukáží.
Tedy, Vaše Veličenstvo, oni ne... zatím ne,
ale jeden by to jistě dokázal.
Slečna Viola je ještě mladá.
Vaše Veličenstvo má pravdu.
Přirozenost a pravda jsou nepřáteli divadla. Na to dám své jméní.
Myslela jsem, že tu jste, protože žádné nemáte.
- Vaši sázku nikdo nepřijme. - Padesát liber.
Padesát liber?
Významná částka na významnou otázku.
Může divadlo ukázat pravou podstatu lásky?
Jsem svědkem té sázky...
a při vhodné příležitosti ji rozsoudím.
Zatím mě nic nepřesvědčilo.
Už žádné ohňostroje?
Po audienci slečny Violy by se hodilo něco na uklidnění.
Vezměte si ji, ale jste blázen.
Někdo ji od minula měl, a vy jste to nebyl.
To žena pozná.
Marlowe.
Burbagi?
Kdo je to?
Hraješ dnes odpoledne Fausta.
Nevyčerpej se.
- Co chceš, Kite? - Masakr v Paříži je hotov.
- Co? Máš poslední jednání? - Jestli máš peníze.
- Zítra. - Tak zítra dostaneš text.
Můžete přestat, madam?
dvacet liber při doručení.
Co jsou pro nás peníze?
A když budu potřebovat hru, mám v záloze komedii od Shakespeara.
Romea.
- Toho má Henslowe. - Ne!
Jedu do deptfordu. Má úcta, slečno Rosalino.
dal jsem Shakespearovi za Romea dva zlaté.
dal, ale Ned Alleyn a soubor lorda admirála ho hrají v Rose.
Zrada!
Zrádce a zloděj!
Ach, ne.
Na mou věru, jdou sem Kapuleti.
Na mou mařenu, no a co?
držte se při mě. Promluvím s nimi.
Pánové, dobrý večer, na slovíčko.
Takhle to chceš?
Na místa.
- Na mou věru, jdou sem Kapuleti. - Na mou mařenu, no a co?
držte se při mě. Promluvím s nimi.
Pánové, dobrý večer, na slovíčko.
Pro nás dva je jedno slovíčko málo.
Přidejte něco. Slovíčko a ránu.
Kde je ten mazal, co strká pero do cizích kalamářů?
Co je to za chátru?
Jste-li co k čemu, taste!
Skvělé. Skvělé!
Ještě pes.
Pánové, herci! Prosím!
Ne, moje kulisy!
- Wille! Co... - Spisovatelská hádka.
To je normální.
Zůstaň tu.
Jsi raněný.
Včera se mi zdálo o ztroskotání.
- Moře tě vyplavilo na pusté pobřeží. - Ne, ještě ne.
Ještě ne.
To potřebujeme na balkónovou scénu.
Mé investice! Lamberte!
Pomsta!
Slavné vítězství!
Přineste džbány, přiveďte ženské!
Šťastná hodina.
- To je krčma! - Mimo jiné.
- Tebe si pamatuju. Jsi básník! - Ano, William dobyvatel.
Jedno po druhém. Jedno po druhém.
Ten je roztomilej. Řekni mi o sobě a já tě rozhicuju.
- To je dům špatné pověsti. - To je, Thomasi, ale s dobrou reputací.
dej si, to tě nezabije.
Vítejte v mém skvělém domě. Na služebníky lorda admirála.
No... je to docela dobré.
Pane Kente,
že jste ještě nevyzkoušel svého ptáka?
"Ptáka"?
Pane Fennymane, vy milujete divadlo, a proto dostanete roli.
Píšu lékárníka. Je to malá, ale zásadní role.
Nebesa. děkuji vám.
O čem ta hra je?
No, je tam chůva...
Ticho, ticho, ticho!
Mistr Shakespeare...
mě požádal, abych hrál lékárníka.
Lékárníka?
O čem to je? Je tam ztroskotání?
Jak ta komedie končí?
- To bych, sakra, taky rád věděl. - A kdo by to měl, sakra, vědět, když ne ty?
Ať jsou v tom piráti, šašci a happy-end,
nebo tě pošleme zpět do Stratfordu k manželce.
Wille! Pane Henslowe! Pánové!
Černý den pro nás všechny! Z krčmy v deptfordu přišla zpráva.
Marlowe je mrtev.
Zabodli ho.
Zabodli ho v deptfordu v krčmě.
Co jsem to udělal?
Byl z nás nejlepší.
Jasné světlo vyhaslo.
Odpusť mi.
Bože, odpusť mi.
...pro spásu Ježíše Krista.
"Jednoho májového rána
"Z lůžka jsme vstali
"Já i slunce
"A v cestu vstoupila mi panna..."
Jste smutná, slečno. Vezmu vás na projížďku.
- dnes není vhodný den. - Že ne? Vždyť jste na koni.
Jedu do kostela.
Jistě. Chápu. To se dalo čekat.
Ano, to se dalo... v neděli.
A v den smutku.
Já toho chlapíka potkal jen jednou, u vás.
Smutku?
Kdo zemřel?
Kristepane, nevěděl jsem, že vám to budu muset říkat já.
Těžká ztráta pro divadlo a tanec.
Má paní.
- Je mrtev? - Zabit včera v noci v krčmě.
Pojďte. Pomodlíme se za spásu jeho duše.
Ušetři mě, duchu.
Ušetři mě, pro lásku boží. Ušetři mě!
Lásko moje!
Myslela jsem, že jsi mrtev.
Je to horší.
Zabil jsem.
Marlowe ovlivnil mého Tita Andronika,
Jindřich VI. Stojí na jeho základech.
Nikdy jsi o něm tak dobře nemluvil.
To ještě nebyl mrtev.
Vyměnil bych všechny své příští hry za ty jeho, které už nenapíše.
Lžeš.
Lžeš u téhle řeky jako jsi lhal v mé posteli.
Má láska není lež.
Mám ženu, to ano.
A nemůžu si vzít dceru sira Roberta de Lesseps.
To jsi věděla už před tou zprávou o manželce ve Stratfordu,
a přece jsi mě pustila k sobě do postele.
Naivní láska.
Milovala jsem básníka a za jeden sonet jsem mu dala všechno.
Já jsem byl hůř oklamán.
Ano, byl jsi oklamán,
protože jsem nevěděla, jak moc tě miluji.
Miluji tě, Wille,
víc než poezii.
Lásko moje.
- Utekla jsi mi. - Když jsem slyšela o tvé smrti,
nemyslela jsem na hry, které nenapíšeš,
ale na to, že už tě neuvidím.
Viděla jsem náš konec, a ten se blíží.
- Nemůžeš si vzít Wessexe. - Když ne tebe, proč ne Wessexe?
Když si ho nevezmu, královna bude vědět proč...
- a se Shakespearem bude konec. - Ne.
Ale k Wessexovi půjdu jako vdova našich slibů,
pevných, i když neposvěcených.
Za zabití Juliina příbuzného Tybalta,
který zabil Romeova přítele Mercuzia,
je Romeo vyhnán.
- Ale mnich, který je oddal... - To jsem já?
Ty, Edwarde. Mnich, který je oddal, dá Julii nápoj.
Je to tajný elixír, po kterém bude vypadat jako mrtvá.
Uloží ji v hrobce Kapuletů.
Romeo se vrátí, ona se vzbudí a žijí spolu šťastně.
To není všechno.
Řízením zlého osudu posel k Romeovi nedojede.
Romeo ví jen o Juliině smrti.
Jde za lékárníkem...
To jsem já.
...a koupí smrtící jed.
Jde se do hrobky rozloučit s Julií, která je mrtvolně chladná.
Vypije jed.
Zemře vedle ní.
Julie se probudí a najde ho mrtvého.
Vezme dýku...
a probodne se.
To se budou válet smíchy.
Smutné... a překrásné.
Mám modrou sametovou čapku.
Takovou lékárníci nosí.
Takhle.
Ano...
to půjde.
Ale jedna scéna chybí.
Mezi svatbou a smrtí?
Ta hra...
je hotová.
Přepsal ji písař v Bridewellu.
Má hezký rukopis.
Je tam nová scéna.
- Budeš číst repliky? - "Miláčku, nechoď. Ještě není ráno.
"Ten pták, který tě vyplašil,
"to nebyl skřivan, to byl slavíček.
"Každou noc si tu na granátovníku tak prozpěvuje.
"Byl to slavík, věř mi.
"Ne, byl to skřivan,
"posel svítání.
"Vidíš, jak závistivě východ zbledI...
"a krajky světla protrhaly mraky.
"Noc vypálila svoje svíce.
"den už schází po špičkách...
"z vrcholků hor.
"Buď živý odejdu, nebo tu zemřu.
"To světlo není svítání. To poznám.
"Spíš kometa. Slunce ji posílá,
"aby ti posvítila na cestu...
"a doprovodila tě na cestě do Mantovy.
"Tak ještě zůstaň.
"Ještě neodcházej.
"Ať si mě chytnou,
"ať mě zabijí.
"Mně je to jedno. Bude, jak si přeješ.
"Má vůle odejít...
"je čím dál menší.
"Přijď smrti, přijď,
"když Julii to těší."
dotáhneš to daleko.
Snad ještě spolu budeme pracovat.
"Takový zhoubný lektvar mám, však pane,
"za jeho prodej u nás je trest smrti."
Pak on. Pak já.
"V něčem...
"to rozpusťte a vypijte..."
Co je to? Co je to?
"Jak stříbrné zvonění zní nocí hlasy milenců."
- Jak sladká hudba... - Shakespeare!
Ty povýšenecký škrabale!
Ukážu ti tvoje místo v pekle!
- Jste na mé půdě! - Přísahám, že se vám postavím.
Já na to stačím!
Uhni!
Za mrtvé přátele.
To je vrah Kita Marlowa!
Wille?
Jeho smrt mě těšila. Myslel jsem, že jsi to ty. Víc nevím!
Má pravdu.
Byla to hospodská rvačka.
Marlowe si začal a skončil s vlastním nožem v oku.
Nějaké dlužní úpisy.
Spisy? Pro takovou hloupost!
Ne spisy, úpisy!
Bože.
- Nemůžu za to. - Kde je?
Zavřít.
Rose skrývá toho lumpa, co kálí na mé jméno!
Nenechte kámen na kameni.
Srovnejte ji se zemí!
Pane Tilney, co to znamená?
Pobuřování a výtržnictví.
Mistr královských zábav, pane. Je tady.
- Kde, chlapče? - Tam.
Má kozy.
Tak žena na jevišti!
Žena! Prohlašuji divadlo za zavřené!
Ale pane!
Za necudnost a nestoudnost!
A za uvádění žen na veřejném jevišti!
Ten ne, támhleta!
Tu jsem myslel.
- On je žena. - divadlo je zavřené.
Vyvěste vyhlášku!
Nede, přísahám, to jsem nevěděl.
- Nikdo to nevěděl. - On ano.
Líbal ji na kozy.
Je konec.
Promiňte, pane Henslowe.
Chtěla jsem být hercem.
Mrzí mě to, Wille.
Byla jste...
skvělá.
díky.
"V něčem to rozpusťte a vypijte..."
Všechno v pořádku?
Byl bych dobrý.
- Byl bych skvělý. - Já taky.
Oba bychom byli.
Lamberte, zab ho.
To počká.
Mistr královských zábav nás má za pobudy a otrapy.
Ale můj otec, James Burbage...
získal od královny první licenci k provozování herecké společnosti...
a básníci jeho divadla psali nejlepší literaturu své doby.
Ukážeme jim, kdo jsme.
Will Shakespeare má hru.
Já mám divadlo. Curtain je vaše.
Se svolením p. Burbage v produkci Hugha Fennymana
uvádí p. Henslowe soubor lorda admirála
ve skvělé a strašlivé tragédii ROMEO a JULIE
s p. Fennymanem v roli lékárníka ve tři hodiny odpoledne.
Potřebujeme Romea.
Má loď kotví v Banksidu a vypluje do Virginie s odpoledním odlivem.
Neplačte.
Získáváte kolonii.
A vy, můj lorde, 5000 liber,
zde jsou stvrzenky.
Mohu požádat o 50 liber ve zlatě...
k vyrovnání účtů v přístavu?
Nevěsta!
dobré ráno, můj lorde.
Vidím, že jste obchodně naladěn, tedy vzhůru do kostela.
Z cesty!
Skvělá a strašlivá tragédie ROMEO a JULIE
Můj lorde!
- Buďte na ni hodný. - Budu.
Bůh vám žehnej!
díky. Jedeme. Bude o ni postaráno.
Odliv nečeká!
Sbohem! Budete vítáni ve Virginii!
Je to v pořádku?
Prostopášnost na obdiv! Neřest na obdiv!
Marnivost a pýcha slouží zábavě!
To je podstata zábavy!
dva...
dva rody...
- Jsme ztracení. - Ne, dobře to dopadne.
- Jak? - Nevím. To je záhada.
dva rody,
oba stejně vážené,
mezi nimiž...
po léta zuří boj.
Vyvolaly ve slunné Veroně...
zas nový krvavý nepokoj.
Z prokletých beder obou nepřátel...
zrodil se nešťastný pár milenců...
a pouze jejich smutný osud měl...
konečně pohřbít zlobu rodičů.
A pokud se vám vlídně hledět zlíbí,
svou snahou nahradíme, co snad chybí.
- Skvělé. - Vážně?
dobré?
Hele, Gregory, tohle si líbit nenecháme.
Ne, spíš si to necháme políbit.
Jak říkám, jestli nás naštvou, jdem na ně.
- Mistře Shakespeare. - Proboha, Same.
Nemůžu za to. Ještě včera to šlo.
Zkus kousek. Zkus nějaký verš.
"Loučení s tebou mě tak sladce mučí."
- další menší problém. - Co teď?
- Hrát se musí... Znáš to. - dál!
Julie nastupuje až za dvacet stránek. To bude dobré.
- Jak to? - Nevím. To je záhada.
- Ať si začnou oni. - Půjdu tam a zamračím se.
- Ať se ukážou! - Když to dokážou.
Já si před nima odplivnu, a jestli se neozvou, jsou skety.
Odplivl jste si před náma, pane?
Odpliv sem si.
Odplivl jste si před náma, pane?
Můžu mluvit?
- Nemáme Julii. - Není Julie?
- To vyřešíme, madam.
A co je se Samem?
- Kdo jste? - Thomas Kent.
Umíte to?
Každé slovo.
Půjdu tam, ne však abych dbal tvých rad,
chci se jen její krásou pokochat.
Chůvo!
Kde je má dcera? Zavolej mi ji.
Při mé panenské nevinnosti - léta páně,
copak ji nevolám?
Co je? Hledá mě někdo?
Beruško!
Bože raď! Kde je ta holka?
Jehňátko!
Beruško!
Julinko!
Co je? Hledá mě někdo?
- Za tohle půjdeme sedět. - Nashledanou v lochu.
Vaše matka... Vaše matka.
Máti, tady jsem. Přejete si?
Chci s tebou mluvit.
Chůvo, nech nás tady chvíli o samotě.
Nebo počkej. Vlastně bys mohla slyšet, o co jde.
Jak víš, má dcera je už dospělá.
- Nachlup vám povím, kolik jí teď je. - Bude jí čtrnáct.
Vsadím čtrnáct zubů, i když mi pro zubatou...
zbývaj čtyři...
Pověz, Julie,
myslíš na vdávání?
O této cti jsem dosud nesnila.
Tybalte! Mercuzio!
Mám ji.
Jen odvahu; ta rána není veliká.
Až za mnou zítra přijdeš,
budu zatraceně chladný společník.
"Takový zhoubný lektvar mám,
"však pane, za jeho prodej u nás je trest smrti."
Pak on. Pak já.
Romeo, uteč!
Táhnou sem lidé. Tybalta jsi zabil. Nestůj a nekoukej!
Jestli tě chytnou, vévoda tě dá popravit. Jdi pryč!
Jsem pro smích osudu!
Proč ještě nejdeš?
Kam zmizel ten, co zabil Mercuzia?
Ten vrah, kde se ukrývá?
- Zde leží Tybalt. - Jménem vévody. Jste zatčen.
Jménem vévody, dejte mi svou zbraň.
Kde jsou ti bídáci, kteří to začali?
"Jsem pro smích osudu."
Jsi vdaná?
"Potom má svatba ať se v pohřeb obrátí."
Odcházíš,
má lásko,
můj příteli a manželi?
Chci vědět o každé tvé hodině,
každá se jako týden protáhne,
a tak se zdá, že budu hodně stará,
než uvidím tě zase, Romeo.
Sbohem.
Uvidím tě ještě někdy?
V předtuše vidím tě v hloubce pod sebou,
jsi jako mrtvý na dně hrobky.
Buď mě šálí zrak, nebo jsi na smrt bledý.
I ty jsi pobledla,
má nejdražší.
Žal upíjí nám krev.
Sbohem.
Až budeš ležet,
tady z lahvičky vypij ten extrakt.
Životadárný puls se zastaví a nic už nedosvědčí, že žiješ.
V té vypůjčené nápodobě smrti...
setrváš čtyřicet dva hodin,
načež se probudíš, jak z příjemného spánku.
Holahó! Lékárníku!
Pojď blíž. Řekl bych, že třeš bídu.
Tumáš čtyřicet zlatek.
- dej mi za ně jed... - Takový zhoubný lektvar mám,
však pane, za jeho prodej u nás je trest smrti.
- Ty, který... - Má bída souhlasí, proti mé vůli.
Tvé bídě platím a ne vůli.
Naposled, oči, dívejte se.
Naposled, paže, objímejte.
A rty,
vy brány dechu,
zpečeťte polibkem...
tu smlouvu,
za niž ručí smrt.
Můj hořký průvodce,
a lodivode, ukaž mi cestu...
k ostrým skaliskům,
o něž se roztříští má usmýkaná bárka!
Připíjím ti, má lásko!
Jsi poctivec, lékárníku!
Tvůj lék je rychlý.
Za polibkem...
jde smrt.
Kde je můj muž?
dobře vím, kde mám teď mám být, a jsem tu. Ale kde je Romeo?
Mrtev!
Co je to?
Copak svírá v prstech moje láska?
Skleničku?
Jed ti pomoh na věčnost.
drahá dýko,
zde je tvé místo.
Zde spočiň...
a přivolej mou smrt.
Pochmurný mír přináší dnešní den.
Z žalu dnes nevychází ani slunce.
Nám nezbývá než určit, kdo je nevinen.
A po právu...
potrestat provinilce.
Ať smutnou výstrahou nám provždy je...
ten příběh Romea...
a Julie.
- Bůh ochraňuj královnu! - Zatýkám vás jménem královny!
Koho zatýkáte, pane Tilney?
Všechny!
Admirálovy muže, komořího muže...
a vás všechny budižkničemy, na které padá hněv...
moci svěřené mi Jejím Veličenstvem!
Hněv? Zavřel jste Rose. Neotevřel jsem ji.
Ta žena je žena!
Co?
Žena? Myslíte tu starou kozu?
Budete sedět, ve jménu Jejího Veličenstva, královny Alžběty!
Pane Tilney!
Opatrně s mým jménem, ať se neopotřebuje.
Anglická královna nenavštěvuje...
nestoudná veřejná představení.
Něco asi bude jinak.
Přistupte blíž, pane Kente. Ať si vás prohlédnu.
Ano, ta iluze je pozoruhodná.
A váš omyl, pane Tilney, lze snadno omluvit.
Ale já vím, co to je být ženou v mužské profesi.
Bůh ví, že to dobře vím.
To stačí, pane Kente.
Škoda, že tu není lord Wessex.
Je tady, madam.
Vaše Veličenstvo.
Vybavuji si jistou sázku,
zda lze na divadle spatřit opravdovou lásku.
Myslím, že dnes jste prohrál.
Jsi snaživý hoch. Líbila se ti hra?
Líbilo se mi, jak se zabodla, Vaše Veličenstvo.
Mistře Shakespeare.
Příště přijďte do Greenwiche za sebe...
a řekneme si víc.
Vaše Veličenstvo.
Lorde Wessexi.
Už jste ztratil ženu?
Ano, nevěsta se ztratila...
a loď odplouvá k novému světu s večerním odlivem.
Jak to skončí?
Jako všechny příběhy o lásce nazapřenou.
Slzami a cestou.
Co Bůh spojil,
ani já nemohu rozdělit.
Pane Kente.
Lord Wessex, jak jsem předpověděla, ztratil ženu v divadle.
Jděte se rozloučit a pošlete ji ven.
Je čas vyrovnat účty.
- Kolik dělala ta sázka? - Padesát šilinků.
Liber.
dejte je panu Kentovi. On bude vědět, co s nimi.
Řekněte mistru Shakespearovi, aby to příště bylo veselejší,
na večer tříkrálový.
Je příliš pozdě.
Má paní Wessexová.
Už nejsem herec.
Padesát liber, Wille,
pro básníka opravdové lásky.
S divadlem končím.
Hry jsou pro snílky.
Podívej, co nám sen způsobil.
To jsme si způsobili sami.
A ani za celou budoucnost bych nic neměnila.
Ublížila jsem ti a mrzí mě to.
Ale jestli už nechceš psát,
bude mě to mrzet ještě víc.
Královna si přeje komedii, Wille,
ke karnevalu.
Komedii.
Jaký bude můj hrdina?
Nejsmutnější ubožák v zemi,
nemocný láskou?
Ať je to kníže a hrdinka...
Prodaná nevěsta na cestě do Ameriky.
Plaví se...
přes moře.
Bouře. Všichni mrtví.
Moře ji vyplaví...
na pustém pobřeží.
Přivedou ji ke knížeti...
Orsinovi.
dobré jméno.
Ale ze strachu o svou čest, se přestrojí za chlapce.
A proto nemůže projevit svou lásku.
Ale všechno dobře dopadne.
Jak to?
Nevím.
To je záhada.
Nikdy mi nezestárneš,
nevybledneš,
neumřeš.
Ty mně taky ne.
Sbohem, lásko.
Stokrát sbohem.
Napiš mě dobře.
Večer tříkrálový
Náš příběh začíná na moři,
strastiplnou plavbou k neznámé zemi.
Ztroskotání.
divé vodní masy řvou a plení.
Statečný koráb mořem rozmetán...
a nebohé duše v něm...
utonulé.
Až na jednu:
Paní,
s duchem silnějším než oceán...
a vůlí pevnější než objetí mořských vod.
Vlny ji neunáší ke smrti,
ale k novému životu na neznámém pobřeží.
Bude to příběh o lásce...
a ona budou mou věčnou hrdinkou.
A její jméno bude Viola.
Scéna první. Pomoří Viola:
Subtitles by SOFTITLER