Чарли Чаплин в ТРЕСКА ЗА ЗЛАТО
Сценарий и режисура ЧАРЛЗ ЧАПЛИН
В ролите: Мак Суейн /Биг Джим/
Том Мъри /Черния Ларсън/
Хенри Бергман /Хенк Къртис/
Джорджа Хейл /Джорджа/
Това е обновена версия на немия филм "Треска за злато"
с музика и добавени диалози.
По време на златната треска, Аляска беше мечта за хиляди хора,
безмилостна прелъстителка на далечния Север.
Примамвайки хиляди в леденото си лоно от неизследвани области.
Проходът Чилкут беше бариерата пред златните полета.
След него нечувани мъки и трудности очакваха хората.
Мнозина изгубиха живота си, други се връщаха обезкуражени,
но храбрите продължаваха.
В сърцето на тази ледена безмълвна пустош
вървеше един неустрашим самотен златотърсач.
Някъде в тази пустош, имаше още един златотърсач.
Пълен с оптимизъм, нашият Колумб продължаваше пътя си.
После спираше, пристъпяше, падаше и се хлъзгаше.
Да видим... - каза си той.
Преди да разбера къде съм, трябва да стигна там.
ТУК ПОЧИВА ДЖИМ САУЪРДОУ
КОЙТО СЕ ИЗГУБИ В СНЕГА ПЕТЪК 1898
В ледената пустош се сбъдна една мечта
и един глас полетя към небето:
Еврика! Открих го! Планина от злато!
Природата се изсмя, забуча и загърмя.
В тази ледена пустош, имаше една хижа.
И още един самотник, Черния Ларсън. Отявлен граблив негодник.
ТЪРСИ СЕ
От бушуващата буря се появи Малкия Човек
търсещ подслон и може би малко гостоприемство.
Той поседна да си почине, а вятърът духаше през пролуките.
Ела тук! - каза Ларсън.
Какво правиш? - Ям, очевидно!
Изчезвай оттук!
Излизай!
Махай се!
Хайде!
Излизай навън!
Вятъра създаваше проблеми и на Големия Джим.
Големия Джим беше благ и препатил.
Обичаше да страда и беше изтърпял много неща.
Излизайте навън - каза Ларсън - или ще ви напълня и двамата с олово!
Изчезвайте и двамата!
Вън! - Джим не понасяше такива шумове.
Оставам тук, разбра ли!
Точно тук! - каза Големия Джим.
Да господине! Той остава тук!
Разбра ли? Ние оставаме тук!
И останаха дни и нощи, а хижата стенеше и скърцаше.
Разхождаха се мълчаливо, а гладът ги измъчваше.
Искам храна! - провикна се Големия Джим.
Трябва да ям!
Какво ядеш? - каза Черният Ларсън.
Нищо! - Отвори си устата!
Лъжец, изял си свещта!
Това ли? Отвратително!
Ако мислех, че ме лъжеш, щях да ти разпоря стомаха!
Един от нас трябва да се пребори с бурята, ако искаме да намерим храна.
Елате тук и двамата!
Който изтегли най-ниската карта, отива!
На теб се падна! - каза Джим.
Късмет, и не забравяй да донесеш бекон!
Някъде в пустошта законът търсеше Черния Ларсън.
Отчаян и гладен на Деня на благодарността.
И все пак имаше нещо, за което да е благодарен.
Още две минути.
Хайде, хайде! - каза Големия Джим.
След като претърси околността за храна
Малкия човек трябваше да признае, че не е видял нищо,
дори полска мишка.
От страшния глад Джим не беше на себе си.
Стана истеричен и много досаден.
Храна, храна! - ревеше той.
Мога да сложа и другата обувка! - Не, не! Само не това!
Бедният Джим, не можеше да понася глада.
Какво става? - Помислих те за кокошка!
Я запали огъня!
Какво става с теб? - рече Малкия човек.
Ела, птицо хубава!
Не се вдетинявай!
Хей престани! Това съм аз!
Ти! - каза Джим.
Съжалявам, май полудявам! - На мен ли го казваш?!
Ти влез вътре, а аз ще взема пушката, да не я загубиш.
Кокошка или не, Малкия човек изглеждаше апетитен на Големия Джим.
Междувременно Черния Ларсън навлезе в златната планина на Джим.
Дойде време всеки да поеме по своя път.
Джим към своята златна мина, а нашият герой към своята съдба.
Сбогом, радвам се, че се запознахме.
Коварството очакваше Джим при неговото злато.
Той погледна Ларсън в очите...
и видя душата на подлец.
Попаднал в капана на отчаяни дела
Ларсън се понесе към неизбежната си орис.
Като в сън, сред ледената пустош се гушеше малко градче
стопляно от живот, любов и желания.
Джорджа.
Джак беше любимец на дамите!
Джорджа беше импулсивна, горда и независима.
Вечер Джорджа работеше като танцьорка.
Джак много привличаше Джорджа. Може би точно затова тя се противеше.
Една вечер Малкия Човек наближи салона където всичко излъчваше удоволствие,
и се забравяха несбъднатите мечти.
Джорджа, защо се държиш така лошо с Джак?
Мисля, че той много те харесва!
Той харесва всички. Омръзна ми това място!
Бих се отказала от всичко, ако си намеря някой почтен човек!
Не се тревожи, един ден ще го намеря.
След това тя се обърна... огледа...
Нахакана си! - помисли си Джак. Слез на земята. Ще танцуваме!
Хей, изсвирете нещо!
Казах, ще танцуваме!
Моля? - каза Джорджа.
За да покаже презрението си към Джак тя избра най-окаяния скитник в салона.
Хей ти, ела тук!
Да ти. Искаш ли да танцуваме?
Както виждаш, подбирам с кого да танцувам.
И смелия рицар застана да брани... нейното убежище.
Ако искаш да направиш впечатление на някоя дама - каза Джак,
трябва да си пооправиш шапката! Ето така!
Ах ти! Ето ти!
Не си знам силата - каза Малкия Човек.
Хижата на Ханк беше наблизо.
Ханк беше минен инженер, който живееше сам
и понякога отиваше на дълги експедиции далече на Север.
Ханк беше добър и човечен, а нашия герой измръзнал и гладен.
Бобът ухаеше приятно, а кафето беше горещо.
И на Малкия Човек му дойде идея как да получи закуска.
Големият Джим се свести от удара на Черния Ларсън,
но си изгуби паметта.
Партньорът на Ханк пристигна.
Двамата са готови да отпътуват на дълга експедиция.
Ханк съобщи на своя съдружник,
че оставя хижата си на грижите на Малкия Човек.
Чао! - каза Ханк. Не забравяй да храниш мулето!
От онази вечер в салона, Малкия Човек не беше виждал Джорджа...
но случайността щеше да ги събере отново.
Нейната красота огряваше стаята и изпълваше с музика душата му.
Когато го представи на приятелките си, сърцето му запя.
Докато те се грееха, той се извини и отиде за дърва.
И в тази хижа, тайната му бе разкрита...
неговата любов към Джорджа. Девойките се смееха,
за да прикрият състраданието си.
За работещите като танцьорки не бе разумно да разкриват сърцата си.
Затова решиха да се пошегуват с него.
Седяха в здрача и лицата им сияеха дяволито,
а неговото сърце не спираше да пее.
Тя флиртуваше и го галеше по косата.
Той знаеше, че тя се шегува, но беше щастлив.
Защото бе до него, държеше му ръката и му се усмихваше.
Тук е приятно. Надявам се пак да ни поканиш!
Дали се шегуваше?
Той се наслаждаваше на топлината от вниманието й,
а дамата, на топлината на стола му.
Но сега тя си тръгваше, а той оставаше отново сам...
в своето тъжно и самотно съществувание.
Извинете! - каза Малкия Човек - Но... - липсваха му думи.
Наистина ли искате пак да дойдете?
Разбира се! - каза Джорджа. Какво ще кажете момичета?
Ще дойдем за вечеря на Нова Година! - отговориха девойките.
Много добре! - каза Джорджа. Ще дойдем на вечеря за Нова Година.
Точно в този момент, Джорджа се върна за ръкавиците си.
В следващите няколко дни, той се потруди здравата
да заработи пари за новогодишната вечеря.
ЗАТВОР
Новогодишната вечер! Нови надежди и мечти!
Джорджа беше тук и нежно му се усмихваше.
А момичетата поискаха от него реч, но той не можеше да говори от щастие.
Единственото, което го вълнуваше бе, че Джорджа е тук. Джорджа!
Той мънкаше и заекваше и накрая каза:
Не мога да произнеса реч! Но ще ви потанцувам!
И потанцува, с хлебчетата.
ЧЕСТИТА НОВА ГОДИНА!
Докато се забавляваха, Джорджа се сети за обещанието си.
Хайде да отидем при Малкия Човек! - каза тя.
Ще се помайтапим с него! - каза Джак.
Джорджа ще влезе първа, а след това ние ще го стреснем.
О, забрави! По-добре обърни малко внимание на мен! - каза Джак.
Ден два по-късно в кадастъра,
Големият Джим твърдеше, че е намерил планина от злато.
Къде е това място? - попитаха те.
Но паметта на Големия Джим му изневеряваше.
Всичко, което се сещаше бе, че е близо до хижата.
Хижата! Ако я намеря, ще намеря и мината!
Но не мога да си спомня къде е!
Хей! - каза Джак, Джорджа те търсеше.
Как можеше този простак така да произнася името й!
За малко отново да го удари, но бе поотслабнал и се отказа.
Беше истина. Джорджа наистина го търсеше. Беше му написала писмо.
"Прости ми, че не дойдох на вечерята."
"Бих искала да се видим и да ти обясня."
И докато той търсеше Джорджа, Големият Джим търсеше него.
Ти, ти! - каза Големия Джим.
Теб търся!
Хижата! Къде е тя? Кажи ми!
Не можеш ли да говориш? Кажи ми.
Къде е хижата? Къде е?
Най-накрая ще намеря моята златна планина!
Ставай, бързо! Ще дойдеш с мен!
Заведи ме до хижата и ще те направя милионер!
Джорджа! Момент! - каза Малкия Човек.
Джорджа, нищо не ми обяснявайте. Обичам ви!
Ще ви отведа оттук!
Заминавам далеч, но ще се върна.
Изтощени те пристигнаха при хижата.
А! - рече Джим, малко остава!
Донеси храната! Утре ще потърсим мината.
Пийни, ще се сгрееш.
Много тежък този бут! - каза Малкия Човек.
Но съдбата се пошегува с него.
Стихията започна отново да бучи и гърми,
но не успя да събуди нашия герой.
След това дойде зората.
Той се събуди без спомен за предната вечер,
но с усещане за махмурлук.
Ами, ще поразтребя и ще приготвя закуска.
Никога не ми е било толкова лошо.
Усети ли някакво люлеене? - От стомаха е.
Не е стомаха.
Да отидем на другата страна. Да видим докъде ще се наклони.
Нещо отдолу май липсва.
Ще изляза да погледна.
Не се паникьосвай! - каза Джим. Полека! Не мърдай! Не дишай!
Казах не дишай, глупако!
Понякога си адски досаден!
Ако запазиш спокойствие - каза Джим - нямаме повод за страх.
Малко повече самообладание! Къде е волята ти?
Чуй ме, имам много добра идея.
Хвани си ръцете така, да изляза първо аз!
Разбра ли за какво говоря? В главата ти цари хаос!
Нямаш никакво спокойствие, нито контрол!
И Големия Джим намери своя парцел.
Намерих моя парцел, моята златна планина!
Ще бъдем богати! Ще бъдем милионери!
И те станаха такива.
Връщаха се в къщи, изоставяха дивата Аляска
за страна от мед и мляко, за живот в разкош.
Станаха известни, търсеха ги репортери.
В тяхната луксозна каюта ги посрещнаха с добре дошли.
Репортерът искаше да напише историята на живота му:
"От парцалите до богатството". и той великодушно се съгласи.
Джим имаше маникюристка. - Не ноктите! Мазолите!
На репортера му хрумна идея да го снима в миньорските им дрехи
за да изглежда историята по-достоверна.
Джорджа...
Джорджа също беше на борда. Никой не знаеше, че другия е тук.
Тя дочу, че се говори за пътник без билет.
Ти? - каза Джорджа. Мислех, че вече няма да те видя!
Тя помисли, че той е пътникът без билет.
Офицерът щеше да го арестува. Тя се примоли да му плати билета.
Това не е нередовен пътник! - каза капитанът.
Това е партньорът на Джим, мултимилионерът!
Разбира се, последваха извинения.
Малкия Човек се окопити и съобщи на служителя, че ще има гостенка.
Извинете, коя е дамата? - попита репортерът.
Шушу-мушу... - Не думай! Поздравления!
Това ще бъде чудесна история, и то със щастлив край.
И наистина беше... щастлив край.
КРАЙ
Превод: Мартин Коцев
Редакция: Веско Каменов