POTJERA ZA ZLATOM
Aljaska bijaše nada i san umornih ljudi.
Nesmiljeni sjever privlačio je tisuće u svoja ledena njedra.
Da došli bi do zlatnih polja, ljudi prođoše neizreciv jad.
Jedni preminuše i nestaše, drugi se obeshrabriše.
No hrabri krenuše dalje.
Duboko u ledeni sjever dođe srčani usamljeni tragač.
A negdje u daljini nalazio se još jedan tragač.
Naš Kolumbo siđe u neznano područje, stade i sleti dolje.
Samo malo, pomisli on.
Prije nego saznam gdje sam, moram doći onamo.
Ovdje očiva J. Sourdough, izgubljen u snijegu 1898. g.
U toj smrznutoj divljini san se ostvari i glas povika:
Heureka! Nađoh zlato!
No prirodni se elementi smijahu i grmljahu.
U jednoj usamljenoj kolibi nalazio se Crni Larsen,
podli predator.
Iz oluje u kuću dođe čovječuljak tražeći zaklon i gostoprimstvo.
Ondje odmori umorne kosti dok vjetar fijukaše kroz rupe u drvu.
Dođi ovamo! Što radiš? -Jedem, očito.
Van!
Hajde! Gubi se!
Van!
Vjetar je i Velikomu Jimu zadavao nevolje.
Jim bijaše plemenita srca. Rado je patio. Patio je zbog svega.
Gubite se ili ću vas obojicu napuniti olovom!
Gubite se obojica! Van!
Jim ne trpi takvu buku.
Ostajem ovdje, reče Jim. Razumiješ?
Tako je! Ostat će ovdje!
Shvaćaš? Ostajemo ovdje!
Ostadoše danima. A koliba im stenjaše nad glavama.
Njih dvojica samo hodahu u tišini. Glad ih je izjedala.
Jesti moram! reče Veliki Jim.
Što jedeš? upita Larsen.
Ništa. -Otvori usta!
Lažljivče! Pojeo si svijeću! -To? Degutantno!
Ako mi nešto tajiš, prerezat ću ti grkljan!
Moramo se suprotstaviti oluji da dođemo do hrane.
Dođite ovamo. Izvlačit ćemo karte.
Ti ideš.
Zbogom i sretno! Ne zaboravi donijeti slaninu.
A negdje u toj divljini zakon je bio Larsenu za petama.
Očajni od gladi na Dan zahvalnosti.
Ipak, imali su na čemu biti zahvalni.
Nije još gotovo. Još dvije minute. -Neću čekati!
Unatoč potrazi čovječuljak nije ni na što naišao, ni na miša.
Jim pade u delirij i histeriju od gladi.
Bio je pravi davež. Hrane! grmio je.
Mogu skuhati još jednu cipelu. -Sve, samo to ne!
Siroti Jim! Nije to mogao podnijeti.
Što je? -Učinilo mi se da si pile.
Zapali vatru.
Što je tebi? -Dođi, ptičice! Ne budi djetinjasta!
Prestani! Ne budali! To sam ja!
Ti! Žao mi je, očito sam poludio. -Očito.
Uđi, a ja ću uzeti pušku da je ne izgubiš.
Bio pile ili ne, čovječuljak se Jimu doima ukusnim.
Za to je vrijeme Larsen nabasao na Jimovo zlato.
Zatim se rastadoše. Svaki ode na svoju stranu.
Zbogom. Drago mi je što smo se upoznali.
Jima je na zlatnom brdu očekivala prijevara.
Jim se zagleda Larsenu u oči i ugleda dušu hulje.
Uhvaćen u vrtlogu očajničkih poteza, Larsen završi u propasti.
U smrznutoj divljini podiže se grad koji ljudska toplina zagrija.
Georgia.
Jack bijaše ženskar.
Georgia bijaše impulzivna, gorda i samostalna.
Uvečer je Georgia radila u varijeteu.
Jacku se Georgia jako sviđala. Možda mu je to zamjerala.
Usred noći dođe čovječuljak
u taj svjetionik užitaka, utočište propalih snova.
Zašto si takva prema Jacku? Doista mu se sviđaš.
Njemu se svi sviđaju. Dosta mi je ovog mjesta!
Svega bih se odrekla da nađem nekog iskrenog i vrijednog.
Bez brige, naći ću ga jednog dana.
Zatim se okrenula i tražila, i tražila...
Spusti se na zemlju. Ti i ja ćemo zaplesati!
Hej, ti! Zasviraj!
Samo malo! Rekao sam da ćemo plesati! -Oprosti.
Da pokaže koliko ga prezire, izabere najbjednijeg skitnicu.
Hej, ti! Dođi ovamo!
Da, ti. Jesi li za ples?
Vidiš, vrlo sam izbirljiva glede plesnih partnera.
I taj neustrašivi kavalir stajaše ondje štiteći njezino skrovište.
Želiš li je osvojiti,
moraš se upristojiti i nositi šešir kako dolikuje.
Evo ti!
Izvrsno! Nisam svjestan vlastite snage.
Koliba Hanka Curtisa bijaše u blizini.
On bijaše inženjer i katkad je išao u ekspedicije na sjever.
Bijaše blag i plemenit, a naš junak gladan.
Grah je mirisao, kava bijaše vruća.
Stoga čovječuljak smisli plan da se dokopa doručka.
Jim se oporavio od Larsenova udarca, no izgubio je pamćenje.
Hank s partnerom odlazi u ekspediciju.
Prepušta kolibu čovječuljku na brigu.
Zbogom. I ne zaboravi hraniti mazgu.
Čovječuljak nije vidio Georgiu od one noći,
no slučaj ih je ponovno spojio.
Njezina je ljupkost sjala i ispunila mu dušu ljubavnom glazbom.
Dok ga je upoznavala s prijateljicama, srce mu je pjevalo.
Dok su se grijale pokraj peći, on je otišao po ogrjev.
Njegova je tajna otkrivena: Ljubio je Georgiu.
Djevojke su se smijuljile, možda da prikriju sućut
jer u svijetu varijetea nema mjesta za ljubav.
Odlučiše se poigrati njime.
Sjedile su ondje s lukavim izrazom lica,
a cijelo je vrijeme njegovo srce pjevalo.
Ona je očijukala s njime i mrsila mu kosu.
Znao je da se šali, ali bio je sretan što je pokraj njega i smiješi se.
Lijep ti je dom. Nadam se da ćeš nas opet pozvati.
Uživao je u njezinoj pažnji, a dama u toplini njegove stolice.
A sad odlazi. On se mora vratiti svom samotnom životu.
Samo trenutak, reče čovječuljak, no ostade bez teksta.
Doista biste željele opet doći? -Naravno. Što mislite?
Doći ćemo na Staru godinu. -Doći ćemo na večeru.
I naravno da se baš tad Georgia vratila po rukavice!
Sljedećih je dana čistio snijeg da bi mogao kupiti tu večeru.
Doček Nove godine: nove nade i novi snovi.
Georgia ga je mazila osmijehom i pogledom.
Poželjele su da održi govor.
No bio je presretan da bi govorio. Samo je Georgia bila važna.
Napokon je promucao: Ne mogu održati govor, no zaplesat ću.
I zaplesao je, s pecivom.
Usred slavlja Georgia se nejasno prisjetila svog obećanja.
Hajdemo posjetiti čovječuljka.
Zabavimo se. Neka prvo ide Georgia, zatim ćemo ga uplašiti.
Ma pusti ga. Radije meni pruži malo pažnje.
Kod bilježnika Jim uvjerava analitičare da ima brdo zlata.
Gdje je?
No Jima je izdalo pamćenje. Sjećao se samo kolibe.
Koliba! Da nju nađem, našao bih i rudnik. Ali ne sjećam se.
Hej, tvoja te Georgia tražila.
Čovječuljak je znao da laže. Kako ju se usuđuje spomenuti!
Rado bi ga prebio. No kako je bio premršav, zanemario je uvredu.
No to je bila istina. Georgia ga je tražila, napisala mu je pismo.
Oprosti što nisam došla na večeru.
Voljela bih ti objasniti u četiri oka.
Dok je on tražio Georgiu, Jim je tražio njega.
Ti!
Ti si taj kojega tražim! Gdje je koliba? Odgovori!
Zar ne znaš govoriti? Govori! Gdje je koliba?
Napokon ću naći svoje zlato! Ideš sa mnom!
Odvedi me do kolibe i bit ćeš milijunaš u roku od mjesec dana!
Georgia! Samo trenutak.
Ne moraš objašnjavati, razumijem. Ljubim te!
Odvest ću te odavde. Sad moram ići, a kad se vratim, vratit ću se.
Stigoše iscrpljeni do kolibe.
Blizu smo! Unesi hranu, a sutra idemo u rudnik.
Potegni iz boce. Zagrijat ćeš se.
Teška je ova janjetina!
A tada se sudbina opet našalila:
Prirodni elementi opet zahujaše, no naši junaci to slatko prespavaše.
A zatim svanu...
Čovječuljak se probudi, ne znajući što se zbilo tijekom noći,
no itekako svjestan mamurnosti.
Mogao bih malo počistiti kuću i napraviti doručak.
Ovo mi je najgora mamurnost u životu.
Osjetiš to ljuljanje? -To mi je u trbuhu.
Nije trbuh.
Idemo na drugu stranu da vidimo dokle će se nagnuti.
Nešto zacijelo nedostaje ispod.
Idem pogledati.
Ne uzbuđuj se. Samo mirno! Ne miči se, ne diši!
Rekao sam da ne dišeš, budalo!
Katkad si naporan.
Daj se smiri! Nemamo se zašto brinuti.
Pokaži karakter! Gdje ti je snaga volje?
Imam ideju. Drži ruke ovako, tako ću ja prvi izaći.
Shvaćaš li sad? Um ti je kaotičan. Nemaš psihologije ni kontrole.
I Veliki Jim otkri svoje zlato.
Moje zlato!
Sad ćemo biti bogati! Bit ćemo milijunaši!
I tako se obogatiše.
Krenuše kući, ostaviše jad iza sebe.
Krenuše u zemlju meda i mlijeka uživati u luksuzu.
Bijahu slavni i praćahu ih novinari.
U kabini ih posluživahu.
Novinar poželi napisati čovječuljkovu životnu priču.
Velikodušno je pristao.
Jima su manikirali. -Ne nokte, već žuljeve!
Čovječuljak će pozirati u kopačkom odijelu za priču.
Georgia!
I ona bijaše na brodu. Čula je da je na brodu slijepi putnik.
Ti! Mislila sam da te više neću vidjeti!
Mislila je da je slijepi putnik.
Časnik ga poželi baciti u okove, no Georgia se zauze za njega.
Nije on slijepi putnik! To je Jimov partner, milijunaš!
Uslijediše isprike. Čovječuljak se sabrao.
Rekao je sluzi da imaju gošću.
Oprostite, tko je ta dama?
Zaista? Čestitam! To će biti divna priča, i to sa sretnim svršetkom!
Tako i bi. Sretan svršetak.