Имало едно време... в едно далечно кралство...
едно малко градче, което се намирало на края на гората.
Иска ми се...
И в това градче...
Повече от всичко...
Живеела млада слугиня...
Повече от живота, повече от бижутата...
малко безгрижно момче...
Искам...
Повече от живота...
И бездетен пекар...
Искам...
със своята жена.
Повече от всичко... Повече от луната...
Искам... Кралят ще прави празненство.
Повече от живота... Искам... Искам да отида на празненството
Повече от богатство... И балът... Искам
Кравата ми да пусне малко мляко. Повече от всичко...
Иска ми се да имаме дете.
Искам да отида на празненството кравата ми да пусне малко мляко
или дори сирене... Искам.
Искаш да отидеш на празненството?
Родителите на горкото момиченце били мъртви
Ти, пепеляшке, на празненството? Искаш да отидеш на празненството?
Празненството? Празненството на краля!
И сега тя живеела с мащехата си...
Празненството!
Която имала две дъщери.
Виж си ръцете! Виж си роклята!
Хората ще ти се смеят! И въпреки това.
Тя пак иска да отиде на празненството.
И да танцува пред принца!
И трите били красиви в лицата, но зли и черни в душата.
Младото момче нямало баща, А майка му...
Искам...
Е, тя била на предела си.
Искам синът ми да не е глупак.
Искам къщата ми да не е в безпорядък.
Искам кравата да е пълна с мляко.
Иска ми се стенита да са пълни със злато.
Искам много неща.
Какво, в името на небесата, правиш с кравата вътре вкъщи?
Мислех си, че ако му е топличко може да пусне малко мляко.
Това е ТЯ! Колко пъти трябва да ти казвам? Само Тя може да дава мляко!
И едно малко гладно момиченце...
Което винаги носело червено наметало... Хей!
Искам. Не е за мен, а за баба ми в гората.
Малко хляб, моля, да занеса на бедната си стара баба в гората...
Само един самун хляб... моля.
Ако успееш да събереш лещата и да си свършиш работата навреме,
Тогава може и да отидеш на бала с нас.
Хайде, дами... Да, майко.
Късмет!
Елате, малки птички от стрехи
От клони, над поля, от замъци и езерца...
Ааххх... Хайде, цръцни, приятел...
Бързо, малки птички, събирайте от прахта.
Кълвете и събирайте, но сръчно,
пресейте през пепелта в гърнето...
- Право в целта! - Какво правиш?
Престани да си играеш!
Слушай внимателно, сине. Белка трябва да се продаде.
Майко, не! Той е Няй-добрата крава в света!
Беше. ТЯ е суха от седмици. нямаме нито
храна, нито пари и нямаме избор освен да я продадем.
- Но Белка е най-добрият ми приятел! - Виж я!
Има буболечки по вимето.
Има мухи в очите.
Има буца на задника Достатъчно голяма, че да е гърбица! Но...
Нямаме време да седим и да се двуомим
докато тя отслабва и умира...
И никой няма крава за най-добър приятел!
Понякога се чудя Какво се върти в тази твоя глава.
В гората, е време да отида
не ми се иска да тръгвам, но трябва, уви.
В гората. Време е, и трябва да започна своето пътуване.
В гората през дърветата там където ме очакват, госпожо.
В гората към къщата на баба...
Знаеш ли пътя?
Пътят е чист. Светлината е добра, Не ме е страх, а и не трябва.
Гората е само дървета, Дърветата са само дърва.
Малко ми е неудобно да попитам, но имате ли кошница?
Предполагам, че нямаш намерение да плащаш?
Не се отклонявай и не закъснявай! - И ще е добре да запазиш малко от сладките за баба си.
О Боже... Тя е кр...
В гората и надолу по долчинката, пътят е прав, познавам го добре.
В гората, кой може да каже какво ме чака по време на пътуването?
В гората да занеса малко хляб на баба, която е болна в леглото.
Никога не можеш да кажеш какво предстои, аз нищо не знам, може и вече да е мъртва.
Но в гората, в гората, в гората
До къщичката на баба и вкъщи преди да се е стъмнило!
Пепеляшке! Качи се горе!
Летете птички, обратно в небето,
Обратно по стрехите, клоните, полята и...
Побързай и ми оправи косата, Пепеляшке! Наистина ли носиш това?
Ето, намерих скъсано място, Пепляшке! Не можеш ли да го скриеш с шапка?
- Изглеждаш страхотно. - Знам.
- Тя имаше предвид мен. - Не е вярно!
Мама каза да съм добра, Татко каза да съм мила,
Това беше техният съвет. Така че бъди мила, Пепеляшке, добра, Пепеляшке, мила
- добра, добра, мила... - По-стегнато!
Какъв е смисълът да бъдеш добър ако всички са слепи
Винаги те изоставят? Няма значение,
Пепеляшке, мила пепляшке, добра-мила-добра-мила-добра-миля
АУ! Не толкова стегнато! Непохватна слугиня!
- Кой може да е това? - Продадохме и последният самун хляб!
Това е вещицата, която живее до нас!
- Нямаме хляб. - Не ви искам хляба.
- Тогава какво искаш? - Не е какво аз искам, а какво искате вие.
Нищо няма в този корем, нали?
И никога няма да има... Освен ако не правите точно каквото ви казвам.
След три дена, ще се появи синя луна
Само тогава проклятието ще се развали.
Какво проклатие?
- Онова, което поставих над тази къща! - За какво говориш?
Преди време, когато още беше бебе,
баща ти доведе младата си съпруга и теб в тази къщичка.
Бяха страхотна двойка. Но не и добри съседи.
Майка ти...
Носеше дете и разви необичае апетит.
Тя се възхищаваше на моята градина...
И каза на баща ти, че това, което иска, повече от всичко...
на света е... заленчуци, заеленчуци, и нищо друго.
магданоз, чушки, зеле, и целина. Аспержи
И крес и fiddleferns и маруля...!
Той каза, добре”,, но не беше точно така, защото...
Аз го хванах есента една нощ в моята градина!
Той ме ограбваше, обираше, ровеше се из моята рутабага, връхлиташе върху моята аругула.
И разкъсваше рампионът, моят шампион! Моят любимец!
Трябваше да го прокълна на място!
Можех да го превърна в камък
или куче, или стол...
Но аз го оставих да си вземе рампиниона, но в замяна...
Казах, Честното си е честно, ще ме оставиш да взема детето, което жена ти носи,
и тогава ще сме равни.
- Имал съм брат? - Не.
Но имаше сестра.
Къде е тя?
Тя е моя...
И никога ням да я намериш!
Малка цена, за това, което баща ти ми открадна.
Струва ми моята младост, моята красота. Майка ми ме предопреди
че ще ме накаже с проклятие за грозота, ако някога ги изгубя.
- Да изгубиш какво? - бобчетата!
Бобчета? Специални бобчета! Пуснах го, Не знаех, че ми е откраднал бобчетата!
Гледах го как прескача стената,
И тогава БУМ! БАМ! Светкавица!
Но това е друга история... Както и да е.
Най-сетне големият ден дойде
и аз си спазих обещанието Ох, не взимай бебето” пищяха и молеха,
но го сторих, и я скрих там, където никой не ще я намери.
И баща ти плака И майка ти умря
Когато за всеки случай... Признавам си хареса ми...
Казах, Съжалявам, още не ми е достатъчно. ”
И им поставих малко проклятие...
Ти също, синко... Че родословното ти дърво Винаги ще бъде безплодно...
- Как си могла да ми го причиниш? - И когато майка ти умря...
Баща ти избяга. Баща ти не беше никакъв баща...
Така че, защо ти да си? Много съжалявам...
Толкова съжалявам... сега вече няма няма суетня и няма
сцени и градината ми процъфтява. Трябва да видите нектарините ми!
Но ще ви кажа същото, което казвам на крале и кралици.
Никога, никога, никога не се заяждайте с градината ми!
Особено с бобчетата.
- Защо трябва да ходя до другото село? - Защото всички в това село...
Знаят, че кравата не е пуснала и капка мляко от седмици. - Но това е измама.
Умираме от глад, Джак. Не разбираш ли?
Сега, не взимай по-малко от пет жълтици за нея.
- Слушаш ли ме? - да.
- Колко ще поискаш? - Не повече от пет жълтици.
- По-малко! От пет. - ... От пет!
В гората, времето е сега. Трябва да живеем, не ми пука как.
В гората да продадеш кравата, трябва да започнеш пътуването.
Направо през гората и не се бави
Трябва да стигнеш до пазара
в гората към края на пътуването...
В гората да продам приятел...
Искате ли да развалите проклятието?
Първо ще ми трябва определена отвара. Отидете в гората и ми донесете.
Крава бяла като мляко,
Наметало червено като кръв,
Коса жълта като царевица,
Пантофка чиста като злато.
Донесете ми тези неща Преди полунощ...
След три дена, тогава ще се появи синя луна,
която се появява веднъж на всеки сто години. Донесет ми ги...
И ви гарантирам, перфектно дете, колкото едно дете може да бъде.
Вървете в гората!
Дами. Каретата ни очаква!
Сега мога ли да отида на празненството?
Празненството! Скъпа, тези нокти! Скъпа, тези дрехи!
Лещата е едно, но скъпа, с тези ще
ни направиш глупачките на бала и ще осмъртш принца!
Балът ще продължи три дена. Със сигурност можете да ме пуснте да отида поне един ден.
Кралят се опитва да намери на сина си жена...
Не прислужница! Трябва да тръгваме!
Тръгвай!
Искам.
Виж какво намерих. Ето. Вземи това...
- Няма да нося това. - Защо?
Било е на баща ми. Чу какво каза тя.
Всичко това е по негова вина. Не искам да имам нищо общо с него!
Бобчета.
Трябва да са бобчетата на вещицата!
- Ще ги вземем с нас. - Ние?
Чакай малко
Ти няма да дойдеш. Не е безопасно там.
Мога да ти помогна.
Не. Мога да се справя сам.
Проклятието е на моята къща. Само аз мога да вдигна проклятието, проклятието е на моята къща.
Не, не, проклятието е на нашата къща. Ние трябва да вдигнем
заклинанието заедно, заклинанието е на нашата къща.
Припомни ми. Какво трябваше да донеса?
Не помниш ли?!
крава, бяла като мляко,
наметало червено като кръв,
коса жълта като царевица пантовка чиста като злато.
Крава бяла като мляко, наметало червено като кръв,
коса златна като царевица,
пантофка чиста като злато.
Аз още искам да отида на бала,
Но как ще стигна до бала?
Знам... Ще посетя гроба на мама, гробът при върбовото дърво,
и ще и кажа, че искам да отида на бала...
В гората, време е да тръгвам, може всичко да бъде на празно, нали знаеш.
В гората... но дори тогава, трябва да предприема пътуването.
В гората пътеката е права, знаеш я добре, -Но кой може да каже...?
В гората да вдигнеш заклинанието...
В гората да посетя мама...
В гората да продам кравата...
- Да взема парите!... - Да отида на бала...
В гората към къщата на баба...
Пътят е чист, светлината е добра.
не ме е страх, а и не трябва.
Гората е просто дървета, дърветата са просто дървесина.
няма нужда да се страхувам... Там в пресеката има нещо.
В гората без да закъснявам, но внимателно да не изгубиш пътя.
В гората, кой знае какво може да се крие по време на пътуването?
В гората да взема нещото което осмисля пътуването.
В гората да видя краля... да продам кравата...
Да направя отварата... Да видя... да продам... да взема...
Да донеса, да направя... да вдигна... да отида на бала...! В гората!
В гората! В гората,
после обратно, и вкъщи преди да се е стъмнило!
Дълбоко в гората,
Пепеляшка била засадила стръкче на гроба на майка си.
Посещавала я толкова често и плачела толкова много,
че сълзите го напоили и то станало великолепно дърво.
Искам...
Какво желаеш, дете?
Знаеш ли какво искаш? Сигурна ли си, че това, което си пожелаваш е това, което искаш?
Ако знаеш какво искаш, тогава си го пожелай...
Помоли дървото и желанието ти ще се сбъдне.
Благодаря ти, майко.
По пътя към баба си, малкото момиченце изведнъж се оказало...
в много необичайна част на гората.
Добър ден, млада госпожице.
Добър ден, господоин Вълк.
- На къде така сме се разбързали? - Отивам при баба.
- А какво има в кошничката ти? - Хляб за баба...
Така че да има нещо хубаво, което да я направи силна и здрава.
А къде живее баба ти?
Четвърт левги навътре в гората;
Къщата и е едно огромно дъбово дърво.
Mmmmh... unhh...
Виж тази плът, розова и пухкава.
Здравей, малко момиченце...
Крехка и прясна, без нито една буца. Здравей, малко момиченце...
Тази е особено сочна,
Вкусно... здравей, малко момиченце,
Защо бързаш? Пропускаш цветята.
Слънцето няма да залезе скоро,
имаш време. Мама каза, право напред” да не се бавя
и да не се отклонявам. по-бавно, малко момиченце,
Птичките пеят красиво.
Напълно ще пропуснеш птичките,
Пътуваш толкова леко.
Първо бабата, след това госпожица пухкава... Каква възхитителна комбинация.
Абсолютно съвършенство, крехко, сочно... един
момент, скъпа... мама каза, каквото и да става,
следвай пътеката и не се отделяй.
Точно така, малко момиченце... всяка пътека. Толкова много за разглеждане.
Само една ще е толкова скучно.
И виж какво пропускаш...
Помисли за тези хрупкави, стари кости, и после нещо прясно е менюто.
Тази превъзходна чувственост сва пъти за един ден...
Не е възможно
да опишеш какво чувстваш
когато говориш с яденето си
За баба.
Мама каза да не се отклонявам. И все пак предполагам, че малко закъснение...
Баба може да се зарадва на един букет...
- Довиждане, господин Вълк. - Довиждане, малко момиченце.
И здравей...
Какво чакаш?! Върви и вземи наметалото!
Уплаши ме!
Вземи го! Вземи го! Взем го!
- Как да го взема? - Отиваш при...
- малкото нещо, и го взимаш. - не мога просто да взема наметало от
малко момиченце. Защо ти не го вземеш!
Заради правилата. Защо мислиш попитах вас?
Не трябва да пипам никой от предметите!
Вземи каквото ми трябва!
Здравей, момиченце.
Здравей, господин пекар. -Запази ли малко от сладките за баба?
Изядох всички сладки и половината хляб.
Ясно! Кажи ми... От къде взе това красиво наметало?
- Баба ми го направи. - Така ли?
- И аз бих искал такова наметало. - Би изглеждал глупаво.
Може ли да го видя?
- не! - Трябва ми.
Ако обичаш... върни го!
Aaa.
Съжалявам. Просто исках да се уверя, че наистина си обичаш наметалото.
Сега върви към баба... и дано да не срещнеш вълк по пътя.
Бих предпочела вълк пред теб, по всяко време!
Това е безнадеждно.
Никога няма да взема червеното наметало или да намеря жълта пантофка, или златна крава
или беше златна пантофка и жълта крава?
- Какво правиш тук? - Забрави си шала.
Не трябва да си тук. Не е безопасно в гората!
- Искам да помогна. - Не! Заклинанието е на моята къща...
Нашата къща... Трябва да вдигнем проклятието Заедно! Магията е на... само
Аз мога да вдигна проклятието, проклятието е на моята къща...! Проклятието е...
Крава бяла като... Мляко.
Върви.
здравей, млади момко.
Здравйте, господине.
Какво правиш с тази бяла крава по средата на гората?
Отивах към пазара...
- Но изглежда съм се изгубил. - Какво смяташ да правиш там?
- И какво смяташ да правиш там? - Да продам кравата, господине.
- Не по-малко от пет жълтици. - Пет жълтици!
От къде да намерим пет жълтици?
Трябва да дава много мляко, зада и искате пет жълтици?
да, госпожо.
А ако никой не даде толкова? Тогава какво ще правиш?
Не се бях замислял за това...
Сам отова имаме...
Бобчета? Не трябва да си даваме бобчетата!
Ами ако трябва...
- Бобчета за крава? - Ох, синко, това не са обикновени бобчета.
Тези бобчета са... вълшебни.
Вълшебни? Как точно?
Кажи му!
Това е... Това е магия, която не може да се обясни.
Колко бобчета?
- шест. - Пет.
Всяко струва една жълтица.
- Мога ли да си откупя кравата някой ден? - Ами... Да...
Вероятно.
Да, това вероятно прави честна сделка. Добре, ето.
1.. 2.. 3.. 4.. 5
Добре приятел, Късмет! Беше ми приятно да правя бизнес с теб.
Един ден ще те откупя обратно.
Обещавам!
Вземи кравата и върви вкъщи!
- Просто се опитвах да помогна. - Вълшебни бобчета!
Нямаме причина да смятаме, че са вълшебни.
Чрез измама ли ще развалим проклятието?
Никой нямаше да му даде повече за това животно.
Направихме му услуга. Поне ще имат някаква храна.
- Пет бобчета?! - Искаме ли дете или не?
Разбира се. Искам. Но... нямаме шанс.
Не виждаш ли. Ами ако се провалим?...
Просто не съм сигурен, че ще бъда добър баща.
- Защо го казваш? - Заради моя баща.
- Ти не си като него. - Не знам...
Ако не можеш да го направиш за себе си,
Не можеш ли поне да го направиш заради мен?
Добре. Вземи кравата и върви вкъщи.
Аз ще намеря останалите неща. Сам
Рапунцел. Рапунцел
Спусни си косата.
Рапунцел...
"Старата вещица бе дала името Рапунцел да детето
което бе скрила и затворила в кула без врата
Това, което не знаела е, че гласът на Рапунцел
бил привлякъл вниманието на красив принц.
Рапунцел...
- Изглеждаш страхотно днес, скъпа. - Благодаря ти, майко.
Донесох ти любимото.
Къпини, току-що набрани от градината.
Щом малкото момиченце наближило къщата на баба си,
Останоло изненадано да види вратата отворена.
О, леле, колко напрегната се чувствам. Може би е от сладките
Бабо? - Влез, скъпото ми.
Леле, бабо. Изглеждаш много странно.
Какви големи уши имаш!
С тях чувам по-добре.
И с един скок, вълкът изял момиченцето.
Е, беше ден изпълнен с ядене и за двамата.
Не мога да повярвам, че го направих.
Чакай!
Няма ли да ни помогнеш да одерем звяра?
- Не, благодаря! - Какъв ловец си ти?
Аз съм пекар. Чакай малко. Не ти благодарих.
- Трябва да си по-внимателна, млада госпожице. - Съжалявам.
Трябваше да се сетя. Мама каза,
Само напред” не се бави
и не се отклонявай.
Трябваше да послушам съвета и...
Но той изглеждаше толкова мил.
И той ми показа много хубави неща,
които не се бях сетила да разгледам.
Те бяха извън пътеката ми, затова не смеех.
Бях толкова внимателна.
И той ме накара да се чувствам развълнувана... Е, развълнувана и уплашена.
Когато каза "влез", с престорения си глас,
Откъде да знам какво ме чака?
Зъбите му се оголиха, / и наистина се уплаших... /
е, развълнувах и уплаших.
Но той ме придърпа до себе си и ме глътна
Вътре беше тъмно, хлъзгава пътека където лежат тайни, които не искам да знам,
и когато всичко познато изглеждаше изчезнало завинаги,
в края на пътеката беше баба.
и така ние стояхме в тъмнината, докато ти не ни освободи
и ни изведе обратно на светло където бяхме...
обратно в началото.
И сега си знам урока, ценен урок,
който не знаех преди.
Не възлагай много надежди на наметало и на кошничка,
те няма да те пазят така, както би трябвало.
И внимавай с непознати... дори цветята могат да бъдат опасни.
и въпреки че страшното е вълнуващо,
хубавото е различно от доброто.
Господин пекар, вие ни спасихте живота.
Заповядай.
Сигурна ли си?
Да. Може би баба ще ми направи друга от кожата на вълка.
Благодаря ти - благодаря ти - yuck!
Сега знам, не се страхувай. Баба е права, само бъди готов.
Не е ли хубаво да знаеш много?
И не съвсем...
Как можа?
Кой разменя крава за бобчета?
Но те са вълшебни... поне така каза мъжът...
- Слез от облаците! - Мамо... Не!
Ти и твоите безполезни прикючения! Ще се научиш ли някога, Джак?!
В леглото без ядене за теб!
Бобчета!
През първата нощ на бала, желанието на Пепеляшка се сбъднало.
Принцът танцувал само с нея, но докато се обърнал за секунда, тя била избягала.
Трябва да намеря това момиче!
- Добре ли сте, госпожо? - Да.
- Само трябва да си поема въздух. - Каква красива рокля носите.
На бала ли бяхте?
Да.
Каква късметлийка сте. Защо сте в гората по това време?
Насам!
Моля ви. Не им казвайте, че съм била тук.
О Боже! Виждали ли сте красива млада дама с бална рокля да минава оттук?
Не мисля, сър.
Ако може, господарю, мисля, че я виждам ей там.
Никога не бях лъгала кралска особа досега.
- Никога не съм имала нищо общо с краслка особа! - Благодаря ви.
Ако принц търсеше мен, определено не бих се крила.
Е, какво те води насам... и то с крава?
О, мъжът ми е някъде в гората. Той разваля заклинание. - О!
О, да. Кажете ми, какъв е принцът?
- Той е много добър принц. - И?
И...
Това е много хубав бал.
- И? - И... влезнах под съпровод на тромпети.
И? Принцът...?
о, принцът... Да, принцът!
- Ами, той е висок. - Това ли е всичко?
Танцувахте ли? Очарователен ли е? Ами, казват, че е очарователен.
- Ние не правихме нищо друго освен да танцуваме. - Да.
- И? - И беше хубаво.
Не, принцът! О, принцът... Да, принцът.
- Има чар за принц, предполагам... - Предполагате?
Аз не съм от широк спектър.
И всичко е толкова странно.
Но защо избяга?
- Не беше точно това, което очаквах. - Принцеси, замъци, рокли...
Нямам опит с тези неща.
Но ще се върнеш на бала утре вечер?
- Да. - Не...
- Не знам... - Не знаеш?
Какво не бих дала да съм в твоите обувки. Тоест, твоите пантофки.
- Чисти като злато? - Трябва да се прибирам вкъщи.
Не, чакай! Трябват ми обувките ти!
Белке!
Една полунощ изтече!
- Вече?! - Вземи кравата!
Господин пекар! Господин пекар! Късмет! Страхотен късмет!
Вижте какво имам. Пет златни парчета!
От къде взе това злато?!
Има великани на небето!
Има големи, високи, ужасни великани на небето!
Когато си горе високо и погледнеш надолу
към света, който си оставил и нещата, които познаваш
Само един бърз поглед е достатъчен, за да осъзнаеш
колко малък си всъщност.
Когато си горе високо и си сам
в свят различен, от това, което познаваш, където небето е
олово и земята е камък, си свободен да правиш каквото си поскаш,
изследваш неща, които иначе не би дръзнал, защото не ти пука, когато изведнъж виждаш огромен,
висок, ужасен гигант на вратата.
Гигант?
Голям, висок, ужасен женски гигант
тресящ земята
и тя ти дава храна и ти дава да си починеш
и те придърпва близо до гигантките си гърди
и разбираш неща, които не си знаел никога досега
не и преди да стигнеш небето.
Точно когато си си направил приятел,
и знаеш, че е голям, но не се чувстваш малък
някой по-голям от нея идва
да те хапне за обяд.
и сърцето ти е олово и стомахът-земя
и много те е страх, защото си сам,
и тогава ти липсват всички неща, които знаеш
и светът, които познаваш и малкото, което притежаваш. Със забавата се е свършило.
Грабиш каквото можеш и бягаш!
И започваш да слизаш, и поглеждаш надолу, и светът който познаваш започва да расте.
Къщата и майка ти, и вратата.
Покривът, къщата и светът, който не си си и помислял да изследваш.
И се замисляш за всички неща, които си видял.
И ти се иска да можеш да живееш по средата,
и си се върнал обратно, само че малко по-различен от преди,
след небето.
Има гиганти на небето!
Има големи, високи, ужасни, страхотни, плашещи,
страхотни гиганти на небето!
Така че, ето ви парите, господине! Пет златни парчета.
Къде е Белка?
Белка е вкъщи с жена ми.
Хайде да ги намерим! -Чакай! Не съм сигурен, че искам да я продам.
Но ти каза, че мога да си я откупя обратно.
Искаш ли още пари?
- Не, не, не! Не е това... - Задръж тези! Ще донеса още.
Чакай. Не казах... Чакай!
Чакай! Чакай!
Чакай! Казах Спри!
- Какво правиш тук? - Ами...
Виждам, че имаш червеното наметало!
Да. Имам наметалото. Само два предмета остават.
- Три. - Имаме наметалото и кравата.
Имате наметалото... Какво сте направили с кравата?!
- Тя избяга. - Какво!
Не стигнах вкъщи. Търсих я цяла нощ.
Как можа?
Тя и от теб можеше да избяга!
- Но не избяга! -Но можеше! - Но не избяга!
- Но Можеше! - Но не го направи!
На кого му пука! Кравата я няма! Намерете я!
Върнете я! Точно това щяхме да направим. Ето.
- Междувременно... - Стой далеч от мен с това, глупако!
Не мога да го докосвам!
До полунощ утре, трябва да ми донесете предметите.
Или детето, което искате никога няма да види бял свят!
Не харесвам тази жена.
- Съжалявам, че изгубих кравата. - Не трябваше да викам.
Ще се върнеш ли в селото? Аз ще оправя нещата.
И после ще продължим с живота си. Без повече вещици...
и глупави момченца и гладни момиченца.
Ти върви, моля те...
Върви.
Скъпи братко. Чудех се къде си
- Търсех я цяла нощ. - Нея?
Красавицата, с която танцувах.
Къде е отишла?
Изчезна...
Като сутрешна мъгла. Беше ли прекрасна?
Най-прекрасната.
Трябва да призная, и аз намерих прекрасня жена. Живее в гората
- Живее тук, в гората. - в гората?
да.
На върха на една кула, която няма врата, нито стълби.
Къде? -Две левги оттук, на исток, точно зад хълма
близо до розовите гъсталаци. и как влизаш?
Заставам под кулата и кавам, Рапунцел,
Рапунцел, пусни си косата. и тогава тя пуска най-дългата,
най-красивата плитка - жълта като царевица - която аз изкачвам.
Рапунцел, Рапунцел!
Че какво име е това? Шегаджия!
Никога не съм чувал подобно нещо.
Казвам истината! Тя е точно толкова истинска, колкото и твоята девойка. Дама
да бяга от принц? Никой не би бягал от нас.
И все пак, една го направи.
Да не би да съм я обидил или съм показал презрение?
Защо бяга от мен?
Ако я изгубя, как ще си върна сърцето, което тя спечели?
Агония...! Която речта не може да опише.
Когато едното нещо, което искаш е единственото нещо, което не можеш да достигнеш.
Високо в кулата, тя стои цял ден, поддържайки косата си.
Весела, и често тананикаща
сред безгрижния въздух ah-ah-ah-ah-ahahah... ”
Агония...! Много по-болезнена от твоята,
Когато знаеш, че тя би тръгнала с теб, само да имаше врата или стъпала.
Агония! О, мъките, на коите те учат!
Какво е толкова интригуващо или поне на половина толкова изморително, колкото това, което не можеш да достигнеш
Не съм ли чувствителен, умен, възпитан, предвидлив, страстен,
чаровн, колкото добър толкова и красив, и наслeдник на трон?
Ти си всичко, за което дамите си мечтаят!
- Тогава защо не...? - Аз ли да знам?
Момичето е лудо.
Не знаеш нищо за лудостта
Докато се изкачваш по косата и и я видиш там горе, приближавайки я
Междувременно слушайки нейното, ah-ah-ahah-ah-ah-ah-ah-ah-ah... ”
Агония! Мъка! неволя! Въпреки че е различна за всеки. Винаги
десет стъпки назад... Винаги
десет фута по-надолу... и тя е
просто недостижима. Агония!
която може да реже като нож!
Трябва да я имам за жена.
Рапунцел, Рапунцел? Пусни си косата.
Ти ли си принце?
Да.
Съжалявам за това.
окато жената на пекаря бягаше от кулата,
втората нощ на бала беше хвърлена в хаос
щом Пепеляшка отново избяга от принца.
- Какво правиш? - Съжалявам, трябват ми обувките ти.
Ето тук!
- Коя е тя? Къде отиде? - Нямам идея, сър.
- Не се преструвай, жено! - Опитвах се да я задържа тук, заради вас...
Мога и сам да си заловя девойката, благодаря ти.
Няма и след от нея, сър. Ами тогава, какво
чакаш? Виж дали не можеш да я намериш. -Върви!
Гората може да е опасно място...
Муу... Муу...
Извинете, дали ще може да сравня този мамул царевица с косата ви?
Монгрел!
Белке!
- Мислех, че отиваш вкъщи! - О! Ти си бил! И кравата е у теб!
Да. Намерих кравата. Имаме два от четири. Три! Две! -Три!
Сравни това с царевицата.
- Къде я намери? - Отрязах я от една жена в една кула.
- Три! - И аз
почти взех и четвъртото, но тя избяга.
Имаме още цял един ден. Със сигурност ще намерим пантофката до тогава. -Ние?
Значи мога да дойда с теб?
Ами... Май ще трябват двама, зада имаме това дете.
Променил си се. Смел си. Различен си в гората.
По-уверен, по-споделящ. Ще ни преведеш през гората.
Ако можеше да видиш... Не си мъжът който беше преди, ти си много
по-откровен, отколкото те помня.
Трябват двама. Мислех, че един
е достатъчен, но не е вярно.
Трябват двама, ти дойде
когато пътуването беше тежко... трябваше ми ти
Трябват двама. Нужна е грижа,
нужно е търпение и страх, и отчаяние
да се промениш. Въпреки, че се кълнеш да се промениш, кой може да каже, ако го направиш?,
Нужни са двама. Променил си се.
Оживен си. Има нещо в тази гора...
Не просто оживен, ти цъфтиш в тази гора.
Вкъщи ме беше страх, че ще си останем същите завинаги.
А после тук...
ти си страстен, очарователен, внимателен, умен... нужен е един
да започне, но после веднъж като си започнал,
са нужни двама. не е забавно,
но това, което трябва да се свърши, ти можеш да го свършиш
когато има двама. Ако посмея,
това е защото започвам да гледам на нас
като двама от нас, всеки приемащ част от това, което е там.
Променили сме се. Ние сме непознати.
Аз те срещам в гората. На кого му пука за опасностите?
Знам, че ще преминем през гората.
И веднъж когато преминем, да се надяваме, че промените ще останат
отвъд гори, отвъд вещици, пантофки и наметала.
само двама ни отвъд лъжи,
на безопасно вкъщи с хубавата ни награда,
само ние. Нужно е доверие.
Само още малко ни трябва и приключваме
Искаме четири, имахме едно. Сега имаме три.
Нуно ни е едно. Трябват двама.
Спрете го! Спрете яйцето ми!
О, супер! Моята белка.
- Липсваше ми толкова много! - Къде намери това?
От кокошката на гиганта! -Златно яйце! Никога не бях виждала златно яйце досега.
Може да го запазиш. Заедно с петте зладни парчета.
- Пет златни парчета? - Сега си взимам кравата.
- О... Не, аз не искам да я продавам. - Но ти взе петте златни парчета.
- Не съм ги вземал, ти ги даде. - Ти каза, че мога да си взема кравата!
Не казах може. Казах, може би.
Взел си пари от детето?! Не, не, не - не е така!
Не е каквото изглежда!
Белке...!
Белка е мъртва!
Две полунощи изтекоха!
На разсъмване, хлебарят и жена му имаха само
един останал ден да развалят проклятието.
Колкото до принцът на Рапунцел, той се върна
отново до забранената кула.
Лоша идея!
Добре ли си?
Да, да, добре съм.
Какво изришно ти казах? Децата трябва да слушат. Не, моля те!
Какво не трябваше да правиш? Децата трябва да видят... -Не!
И да се научат.
Защо не ме послуша?
Децата трябва да слушат.
Какво бях за теб? Как ме предпочиташ красива като принц, може би?
Ах, но аз съм стара. Аз съм грозна. Засрамвам те. -Не!
- Срам те е от мен. - Не!
Срам те е.
ти не разбираш.
Вече не съм дете. Искам да видя света.
Не знаеш ли какво има навън, по света?
Някой трябва да те паси от света.
Остани с мен.
Принцове чакат навън, вярно е.
Принцове да, но вълци и хора също.
Остани вкъщи.
Аз съм вкъщи.
Кой, там навън, може да те обича повече от мен? Какво от външния свят
не мога да ти осигуря?
Остани с мен.
Остани с мен, светът е тъмен и див.
Остани дете, докато можеш да си дете.
С мен.
Аз те предпазвах, но ти не ме послуша.
Не!
Принцът никога няма да те види.
Никога нищо повече няма да види!
Какво си му направила?
Няма значение...
Защото там, където отиваш никой никога няма да те види отново.
Не, не!
Не!
- Здрасти, хубаво наметало! - Стой далеч
от наметалото ми или ще те накълцам на хиляди парченца!
Ъоъ! Не го искам.
От къде го взе? -Баба ми го направи от вълкът, който ни нападна.
И ми даде този хубав нож, за защита.
Е, виж аз какво имам! Златно яйце.
От къде го взе? Откраднах кокошка, която
снася златни яйца, от царството на гиганта.
Не ти вярвам.
Вярно е. Трябва да видиш играчката арфа на гиганта.
Свири най-красивите мелодии, без дори да я докосваш.
Разбира се. Защо не се върнеш
обратно в това кралство и не я донесеш?
Мога.
- Не можеш! -Мога! - Не можеш, господин лъжец!
Не съм лъжец! Ще донеса арфата. Ще видиш
Джак приел предизвикателството на малкото момиченце и преди да се осъзнае
вече бягал от един гигант.
Остава ни само един ден! Не знам от къде да започна.
Започни като купиш нова крава с парите
които взе от момчето. -Добре, от къде да купя крава?
Отиди до съседното село, там ще намериш крава.
Ти какво ще правиш? Аз ще взема пантофката.
- Жълтата пантофка? - Златната пантофка!
Да. Златната пантофка. Това имах предивд. Как ще я намериш?
Срещнах една дама със златни пантофки предишните две вечери.
Мислиш ли, че можеш да вземеш едната? -да, убедена съм.
Защо винаги се разделяме?
Защото трябва ако искаме да сме заедно...
Какво става?
Цялото кралство се разтресе, след като бобеното стъбло падна на земята, убивайки гиганта...
Колкото до Пепеляшка, тя избяга от принца... отново.
Той е много умен принц
той е принц, който се приготвя.
Знаел е, че и този път ше избягам,
Полял е стъпалата с катран.
А мен ме хвана неподготвена.
Е, това означава, че му пука...
Това е повече от зла умисъл.
По-добре да спра и да прегледам нещата докато стоя
тук залепнака за стълбите на двореца.
Добре, какво искаш? Трябва да взема решение.
Защо да не остана и да ме хванат? Дали да го направя тази веечер, какъв ли ще отговорът му?
Ами ако той знае коя съм, когато аз знам,
че не съм това, което той си мисли, че иска?
И тогава, ами ако съм това, което един принц си представя?
Но тогава, зада знаеш коя си трябва да знаеш какво искаш, което аз не знам?
Тогава кое избираш, там, където си в безопасност,
извън поглед, и себе си, но нищо не е както трябва?
Или там, където всичко е наред, но знаеш, че никога няма да принадлежиш?
Но което и да избереш направи го бързо, защото
започваш да залепваш за стъпалата на двореца.
Това е първото ми голямо решение, този избор трудно се прави.
Да отидеш на бал е вълнуващо и т. н... Но веднъж вече там е и страшно...
И е забавно да заблуждаваш, когато знаеш, че можеш да напуснеш, но трябва и да си предпазлив.
Много е заложено, но се застоях достатъчно
защото все още съм залепнала за това нещо по стъпалата
По-добре да избягам вкъщи и да избегна сблъсъка
вкъщи на никой не му пука там ще съм по-добре.
Където няма какво да избираш, няма какво да губиш.
Така че ще си взема обувките.
Въпреки че ако помисля малко, не е нужно да има сблъсък...
Знам какво е решението ми, няма да решавам.
Просто ще му оставя жокер, пантофка например.
И ще видя какво ще направи. Сега е той, а не ти, който ще бъде заклещен с обувка
в слузта, а и научих нещо
нещо, което никога не съм знаела,
на стълбите на двореца!
Балът свърши. Пратете всички по домовете им.
- а принцесата? - Тя няма да стигне далеч с една пантофка.
- Не се приближавай до мен. - Моля те, спри! Само ме изслушай!
- Нападна ме веднъж преди. - Не нападнах теб.
Нападнах обувката ти. Трябва ми Аз
имам вълшебно бобче.
Вълшебно бобче?
- Глупости! - Чакай, моля те! Нямам мнго време!
Трябва ми тази обувка зада си имам дете.
В това няма смисъл! -Има ли смисъл, да бягаш от принц?
Трябва да тръгвам! Вземи моите обувки, ще тичаш по-бързо.
Спри! Какво е това в ръката ти?
Мое е. Лъжата може да ти коства живота.
Не ми пука дали това ще ми коства живота махай се!
Ще си платиш за това!
Сър, успях да намеря и другата обувка.
Моля ви, дайте ми обувката, мили принце, и всичко ще свърши със щастлив край.
Отстъпи назад, лакей!
Направи каквото тя ти каза, трябва ни само една обувка.
Трябва веднага да намерим дамата, на която и става тази обувка.
- Тази вечер? - Точно тази вечер!
И в бързината, жената на пекаря не забеляза
Как второто бобово стъбло започна да се издига нагоре.
Нека се знае, че негово величество принцът
ще посети всяка къща в това село довечера.
Всички млади дами трябва да останат
по домовете си, докато не ги посети принциът.
Всички млади дами трябва...
Докато принцът нетърпеливо чакал, мащехата
взела нещата... И кракът на Флоринда... в свои ръце.
Внимавай, плаецът ми...! Знам, скъпа...
Ще трябва да си отиде. Но щом станеш негова жена
Ще можеш да стоиш или да яздиш и никога няма да ти се налага да ходиш!
Aaaaaaaaa!
Минус един палец, Флоринда се качила на коня на принца,
без да забележи кръвта, капеща от пантофката.
Лусинда била следваща.
Защо не влиза? Скъпа не мърдай. Ще отрежем малко от петата и ще влезне.
и щом станеш негова жена ще имаш такъв живот,
че няма да е нужно да ходиш!
Aaaaaa...!
минус една пета, Лусинда направила всичко по силите си, зада преглътне болката.
Пасва чудесно, ваше височество!
Нямате ли други дъщери? Само едно малко слугинче, което
баща и остави само, но тя не може да се представи пред вас. Прекалено е мръсна.
Бих разпознал тези прекрасни очи навсякъде. Това е истинската принцеса!
Ти си моята истинска нeвеста!
Като наказание за жестокостта на сестрите и птичките на Пепеляшка
се спуснали върху тях...
и ги ослепили.
Колкото до Рапунцел, вещицата я прогонила
в едно блато в най-тъмната част на гората.
Рапунцел?
Скъпи! ук съм.
Рапунцел?
Рапунцел? Ти ли си? Слап съм, не виждам.
Как е могла да ти го причини?
- Рапунцел! - Какво?
Виждам те!
Ти си тук.
Хайде!
Нямаме много време... Хайде!
Намерих те! Кравата е у теб!
Пантофката е у теб! Имаме всичките четири!
Виждам крава. Виждам пантофка.
И наметалото червено като кръв.
И косата, жълта като царевица. Имаме и четирите.
Чакай малко! Кравата не е бяла като мляко
Разбира се, че е.
Трябва да е!
Тази крава е покрита с брашно!
Какво? Не си взел истинска бяла крава.
Имахме крава, бяла като мляко. Наистина имахме.
- Къде е? - мъртва е.
И мислехме, че предпочиташ жива крава.
Разбира се, че предпочитам жива крава. Покажете ми
мъртвата и аз ще я съживя!
О, добре, насам, насам.
Джак!
Ето те къде си! Поболях се от притеснение!
Има мъртъв гигант в градината ни!
- Така ли? - Много добре знаеш, че има.
Можеше да те премаже! Но майко, виж.
Най-красивата арфа.
Откраднал си прекалено много.
Можеше да умреш
Нямаме много време! Тук е...
Какво става? - Тя ще съживи Белка
- Може ли? - Тя е вещица-може всичко!
- Уау! - Отрдъпнете се!
Белке! Върна се! Не мога да повярвам!
Почти полунощ е!
Тишина! Нахранете кравата с предметите.
- Какво? - Чухте ме!
Дайте ги на кравата!
Напълни това с мляко. Аз ще го направя Тя пуска само при мен - Добро момче
Давай момче! Ти можеш!.
Не работи!
Грешни съставки!
Забравете за детето!
Не, не, не...
Чакай! Ние следвахме инструкциите ти! Първо крава, бяла като мляко. Нали?
Да.
Второ, наметало червено като кръв - Да
Трето, пантофка... Да, и четвърто...
Сравних косата с тази царевица. - Да
Аз я отрязах от една жена в една кула и...
Ти какво?!
Какво си правела там? Ами нищо аз... Просто минавах оттам...
Пипала съм тази коса! Казах ви! Не бива да съм докосвала никой от предметите!
Неее... Царевицата! Царевицата! Можем да използваме косата на царевицата!
Да! Да!
Откъснете я от царевицата и я дайте на кравата! Бързо!
- Действа! - Тя пуска мляко!
Най-сетне!
И така стана, всичко, което беше нередно, се подреди.
Вещицата успя да развали проклятието на майка си.
Пепеляшка най-после спря да бяга от принца.
Джак си върна любимата крава.
И майка му носеше най-хубавата рокля, която едно златно яйце можеше да купи.
А пекарят и жена му се радваха на здраво момче.
Благодаря за обувката.
Внимание! Нека поздравим младоженците!
За тяхното щастие сега и завинаги...
И така с кралството преизпълнено сщастие, тези, които
заслужаваха да живеят щастливо до края на...
Джак? Джак...?
Внимание! Внимание!
Без паника! БЕз паника!
Негово величество принцът иска да се обърне към своите поданици.
Внимание!
Няма нужда от притеснение! Беше земтресение
в далечна част на кралството.
Няма от какво да се страхувате.
Аз лично ще разследвам случая.
Сега всички се приберете по селата и
просължете с живота си!
Но след като влезнаха отново в гората,
познатите им пътеки бяха изчезнали
И животът им щеше да вземе неочакван обрат.
Всичко е толкова различно.
Здравей, малката.
- Здравей, господин пекар. - Добре ли си?
Какво правиш тук? И то с куфар?
Местя се с баба. Цялото ни село
се срути. Не можах да намеря мама никъде.
И сега не мога да намеря къщичката на баба.
Какво искаш да кажеш? -Тръгнах по полянката, но не можах да разпозная нищо.
Нямаше пътека. Къде е тя? Къде е баба?
Спокойно, спокойно. Добре. Ние можем да ти помогнем да намериш баба си и без пътека
НМоля те, подръж го за момент. Наистина!?
Защо винаги плаче когато аз го държа?
Ами не го дръж сякаш е направен от стъкло.
Той не иска мен. Иска майка си! Не мога да се грижа постоянно за него.
Аз ще се грижа за него... Когато порастне...
Кой ли е това? Стюард и кралското семейство.
Здравейте!
Какво ви води в гората? Замъкът беше унищожен.
Не! Кралството е под атака.
Какво ще прави краслкото семейство?
Нямам идея. Аз не издавам заповеди. Аз само ги разнасям
Мисля, че е най-добре да се върнем в селото. Ще вземем момичето с нас.
Ела с нас.
- Това е гигант! - Женски гигант!
Къде е момчето, което уби мъжа ми?
Тук няма момче! Не сме го виждали.
Ние ще ти го доведем! Не мърдай!
Ти си унищожила домовете ни, а не земетресение.
А кой унищпжи моя дом? ИСкам го!
Би ли искала сляпо момиче вместо него?
Как смееш? Тя каза, че иска момчето!
Джак! Някой виждал ли е Джак? Той избяга пак и аз го...
И тя го търси.
Дай ми го!
Джак е просто момче! Нямахме какво да ядем и той продаде любимата си крава
за вълшебни бобчета.
Момчето - искам момчето!
Остави момчето ми намира! Чакам!
Не я ядосвай, жено или ще убиеш всички ни.
Развяваш се из кралството ни
с огромните си ботуши, унищожавайки всичко.
Грубиянка такава! Аз ще скрия Сина си и ти никога няма да го намериш.
Никога, никога... Разкарай се жено!
Момчето се крие в камбанарията. Там ще го намериш.
Да, вярно е.
Да! Камбанарията! Там го видяхме, Ако не е,
Ще се върна и ще ви намеря!
Всички вас!
Вижте!
Какво и направи?
Не исках да я нараня. Просто мислех за общото благо.
Слушайте. Ако искаме да се измъкнем, трябва да стоим заедно.
Някои хора са направени да се бият с гигант - други не.
Аз нямам тези задължения. И щом не съм полезен, смятам да се скрия.
Хайде! Всичко ще се оправи.
Не винаги.
Не знам къде си мислят, че отиват. Гигантът вече е унищожил
цялото село.
Единственото, което остана от градината ми са тези бобчета.
Какво ще правим сега? Нямаме избор.
Ще намерим момчето и ще и дадем каквото иска.
Но ако го направим, тя ще убие Джак. А Ако не го направим, ще убие половината кралство!
Обещай ми, че няма да ги оставиш да ужбият Джак. Обещай!
Добре, обещавам.
Рапунцел!
В безопасност си!
Слава богу!
- Коя си ти? - със сигурност помниш?
О, да, сигурно не можа да ме познаеш Майко!
Това е истинското ми аз, скъпа. Сега не трябва да се срамуваш от мен.
Трябва да дойдеш с мен. Има гигант на земята.
Скъпа, добре ли си? Защо избяга?
- Беше ме страх. - Ела с мен.
Тя няма да дойде с теб! Ще дойдеш с мен.
Няма да дойда с теб!
Тогава не ми оставяш друг избор.
Не!
О, Боже! Ти! Ти си тази, която ме ослепи.
- И ме заключи в кула. - Зада те предпазя.
И после ме прогони на един остров... по средата на блато!
Просто се опитвах да бъда добра майка!
Рапунцел, не!
Никога няма да си в безопасност с него. Махни ме от тук.
Не разбираш ли? Никога повече не искам да те видя! Никога!
Рапунцел, гигантът!
Без значение какво казваш
децата не слушат
без значение какво знаеш децата отказват
да се научат. Напътствай ги по пътя
и все пак няма да те слушат. Децата могат само да порастнат
От нещо, което обичаш в нещо, което губиш
Джак! Джак!
Джак! Къде си?
Джак!
Никога няма да го намерим. -Трябва да се разделим. Ще увеличи шансовете.
- Не! Не може да ходиш сама. - Ще се оправя.
Ами ако се изгубим? -Ще броим стъпките от тук.
- И аз ще отида. - Не.
Ти стой тук с бебето.
Ние се връщаме след малко.
- Ще оставиш сина ни с нея? - Да. Той спи.
Ще е в безопасност с момичето. -Аз съм добра в гледането на деца.
Виждаш ли? -Ами ако гигантът се върне...
Ами ако, Ами ако! Петстотин крачки.
Хайде! 123
Чакай!
Ето.
Вземи това. Може да е студено.
Добре. 1234
- 56 - Джак!
- 910 - Джак!
Здравейте, ваше височество.
Здравей.
Здравейте отново. Срещали сме се и преди, всъшност.
да, разбира се.
Сигурно сте тук, зада убиете гигантът.
Гигантът? Да. Сигурно сте чули, че има гигант в нашето...
местообитание. Не беше земетресение...
Разбира се.
Великан.
Да, жена великант. Много необичайно, а?
Защо сте сама в гората?
Ами дойдох с мъжа си.
Ние бяхме... Ами... Дълга история.
Той ви е пуснал да скитате сама в гората? Не, всъщност аз така реших.
- Колко смело! - Смело, да.
Всичко може да стане в гората
Мога ли да ви целуна? Всеки момент можем да бъдем смачкани -аа...
Не се чувствайте притисната.
Това е нелепо, какво правя тук? В грешната приказка съм.
Чакайте малко! Не можем да го направим! Имате си принцеса!
- Ами да, имам - А аз си имам пекар.
Разбира се,
Права сте. Колко глупаво.
Глупостта може да се случи в гората
отново, моля... Остави колебанията на страна.
Всеки момент, голям или малък си е момент, все пак.
Хвани момента, небето може да падне всеки момент.
Но това не е правилно!
Правилно и грешно нямат значение в гората
само чувствата. Нека срещнем моментът безсрамно
животът често е неприятен...
би трябвало да знаеш това, като селянка... най-добре е да сграбчиш настоящия момент
Като подарък от сегашното.
481482 извинете госпожо.
Да сте виждали едно момче...
Висок е горе-долу толкова... -Извинете мога ли да ви помогна?
Дървото е паднало.
Гробът на мама е съсипан.
О, съжалявам.
Не би трябвало да се оплаквам. Сигурна съм, че други са пострадали по-зле от земетресението.
Земетресение? Не е земетресение.. има великан, който тероризира кралството!
Тогава съм сигурна, че принцът ще се увери, че гигантът няма повече да ни тормози.
Хах, принцът? Без съмнение в момента ухажва някоя млада дама.
Какво?
Изглеждате точно като принцесата, но... мръсна.
О, леле! Вие сте принцесата! Съжалявам, не ви познах!
Не, не... Моля ви, изправете се. Не съм принцеса тук.
Трябваше да се маскирам. Не ми е позволено да напускам двореца без охрана.
Ако желате, може да дойдете с мен.
Ще бъдете в безопасност при нас. Благодаря ви.
Насам.
Трябва да тръгвам. Имам великан за убиване.
Няма да те забравя.
Колко сте смела, да се разхождате сама в гората.
И колко жив ме накарахте да се чувствам.
КАкво беше това?
Това аз ли бях? Това той ли беше?
Наистина ли принц ме целуна?
И аз отвърнах ли му? Грешно ли беше?
Луда ли съм? Това всичко ли е? Липсвам ли му? Отегчи ли се от мен?
Събуди се! Спри да сънуваш
Спри да се превъзнасяш по тази гора
Не ти подхожда. Какво и е на тази гора?
Обратно към живота, обратно към разума, обратно към детето
обратно към съпруга, никой не живее в гората.
Има обети, има връзки, има нужди, има стандарти
има бива и не бива.
А защо не и двете? Ето го отговорът, ако си умен.
имай си дете за топлина, пекар за хляб и принц за
за каквото и да е... никога! От гората е.
изправи се срещу фактите, намери момчето
присъедини се към групата, убий гиганта
просто се махни от гората.
Това той ли беше? Да, той беше.
Това аз ли бях? Не не бях аз
Само измама на гората.
Само един момент, един личен отминал момент...
Трябва ли винаги да е малко или много, обикновено или велико?
Винаги ли е "или"? Никога ли не е "и"?
Затова са горите.
За тези моменти в гората.
О, де да можеше животът да е направен от моменти
Дори тук и там лоши...!
Но ако животът беше само моменти. Тогава никога нямаше да знаеш, че си имал един
Първо вещица, после дете, после принц
после миг... кой може да живее в гората?
И да има това, за което мечтае, дори само за един миг...
Това са опасни гори...
Остави момена да си иде. Но не го забравай и за миг.
Само споменът, че си имал "и" щом си обратно при "или"
прави "или" да значи повече, отколкото значеше преди
Сега разбирам... Време е да напусна гората!
72,73
- Трябваше вече да се е върнала. - Не би се изгубила.
Сигурна съм, че ще се върне скоро.
- Не, трябва да отида и да я потърся... - Вижте кого намерих!
Нараняваш ме! Остави го!
Ще го пусна когато го дам на гиганта.
Накарайте я да спре! Остави ме!
- Махни се от него. - Спри! КАзах спри!
Къде намери това?
Съжалявам господине... На жена ми е
Съжалявам. Намерих я. Тя беше под една скала.
Какво говориш?
- Какъв ужас... - Не. Не...!
вината е моя.
Аз я оставих да скита сама.
Трябваше да я накарам да остане с мен. Самосъжалението няма да те отведе никъде.
Жена ми е мъртва! -Събуди се! Когато си мъртъв, си мъртъв.
Сега е време да занесем момчето на великана.
преди всички да сме... стой далеч от него - Не!
Не му е времето да се размекваме! Той отива при великана и аз ще го заведа.
Да! Той е виновен!
Заради теб има гигант на земята и жена ми е мъртва!
Не е моя вината, бяха ми дадени тези бобчета! Ти ме убеди
да разменя кравата си за бобчета! А без тези бобчета
Нямаше да има стебло, по което да се кача до гигантите!
Чакай малко... вълшебни бобчета за крава толкова стара, че трябваше да кажеш лъжа
зада я продадеш, което ти направи! Безполезни бобчета ли бяха?
Надценени ли бяха?
Оу, и кажи ми кой те убеди да откраднеш златото!
- Виждаш ли, твоя е вината. - Не!
- Да, твоя е! - Не е!
- Вярно е. - Чакайте малко,
Аз откраднах златото само зада си откупя кравата от теб!
Значи вината е твоя! Да! Не, не е!
Щях да си задържа бобчетата, но къщата ми беше прокълната.
Тя ни накара да вземем крава, зада вдигнем проклятието!
Баща му е виновен, че това проклятие съществува
И най-напред беше прокълната къщата!
О. Значи е негова вината! Значи, е негова вината.
- Не. - Да, така е, негова е.
- Предполагам... - Чакайте малко
Аз отрязах бобеното стебло, нали? Това е ясно.
А без бобено стебло, това, което не е ясно
как вторият великан се е озовал тук първоначално? Тоест второначално...
- Да! - Как?
Хмм... Ами у кой е
другото бобче? -Друго бобче? -Друго бобче? Изгубил си другото бобче.
Не съм! Всъщност съм.
Значи е твоя вината...! Не, не е защото го дадох на жена ми!
Значи е нейна вината...! Не, не е!
Тогава чия е? Чакайте малко!
Тя замени бобчето за твоята обувка,
Значи тази, която знае какво е станало с бобчето си ти! Онова старо бобче
което жена ти...? о, Боже... Но аз не знаех и го хвърлих...
Не ме гледайте!
Значи е твоя вината! -Но... Виждате ли, нейна е вината...! Но-
и не е моя изобщо! - Но какво?
Ами ако ти не се беше връщал горе...
Беше лакоим! Имаше ли нужда от него?
- Но аз го взех за майка ми...! - Значи е нейна вината, тогава!
Да, ами арфата третият път? Арфата... да!
Тя ме предизвика! -Аз съм те предизвикала? Ти ме предизвика!
Тя каза, че ме е страх... Аз?... И ме предизвика!
- Не е вярно! - Значи е твоя вината! -Чакайте малко...!
Ако ти не го беше предизвикала... и беше оставил арфата на мира,
Нямаше да си имаме проблеми изначало! Ами, ако ти
не беше хвърлила -Ако тя не ги беше хвърлила в началото
Бобчето в началото...! Ти си виновен!
Полунощ е.
Последното желание. Последната полунощ
Скоро ще има Бум... Пляс!
Казал малка лъжа, откраднал малко злато,
нарушила малка клетва, нали? Трябваше да имаш принца
Трябваше да имаш кравата
Трябваше да ти се сбъдне желанието без значени как... Както и да е
няма значение сега. Последната полунощ е
Бум... Пляс!
Една голяма полунощ
всички смачкани на пихтия!
Нищо не можем да направим... Това не е съвсем вярно.
Винаги можем да и дадем момчето.
Не? Не, разбира се от значение е вината. Някой който да обвиним. Добре
ако това ви харесва, да си предавате вината,
ако това е целта, дайте ми вината...
Просто ми дайде момчето.
Не.
Толкова сте мили. Не сте добри, не сте лоши
просто сте мили. Аз не съм добра, не съм мила,
Аз съм просто права.
Аз съм вещицата. Вие сте света.
Аз съм пречката, аз съм тази, ня която никой не вярва, аз съм вещицата.
Вие всички сте лъжци и крадци. Като баща му,
какъвто и синът му ще бъде също... о, защо ли се занимавам?
Просто ще направите каквото сте си наумили. Това е последната
полунощ. Така че сбогом, на всички. Идва последната,
полунощ... скоро ще видите как небето пада.
Ето, искаш ли бобче? вземи си още едно
Бобчетата са направени, зада те направят богат
Посади ги и те ще се извисят... Ето, искате ли още?
Чуйте воят. Великани зад ъгъла...! Е, можете да обвинявате друга вещица.
Това е последната полунощ
Последният куплет. Сега, преди да изтече полунощ.
Оставям ви последното си проклятие. Оставям ви сами.
caМожете да вземете градината, ваша е. Разделете и владейте,
Всички на четири крака. Добре, майко... кога?
Отново изгубих бобчетата! Накажи ме както направи
тогава! Дай ми ноктите и гърбицата, само ме махни
от тази група и светни, и гръмни
Може би не трябваше да крада от великана...
Може би не трябваше да се отклонявам от пътеката...
Може би не трябваше да ходя на бала...
- Да, може бине трябваше... - Къде отиваш?
Далеч от тук. -Но ти каза, че трябва да се измъкнем заедно.
Няма значение дали сме заедно или отделно.
трябва ни помощта ти.
Ти не разбираш. Разчитах на жена си за всичко. Тя беше тази, която помагаше.
Ще оставиш детето си? -Той ще е по-щастлив в ръцете на принцеса...
Но почакай...
Ти какво правиш тук? - Сине. - Не искам да говоря с теб.
Заради теб всичко това стана. Махай се!
съжалявам. Направих грешка. Защо си го направил?
Защо си взел бобчетата на вещицата?
Те бяха там и аз ги исках. Не помислих. Бях безотговорен...
- егоист. - Да.
Ти открадна и те хванаха, и тогава
направи каквото правиш. Просто избяга.
Когато майка ти умря, аз бях...
Мразех се и избягах от вината си
и от срама си... и от сина си.
Да, и от сина си. И съжалявам за това. Тогава какво искаш?
Ти не правиш ли същото? Не бягаш ли?
Бъди по-добър от мен, сине.
Постъпи по-добре...
Ако само имаше някакъв начин да изненадаме великана.
Прекалено е висока, зада бъде изненадана.
Знаех си, че няма да се откажеш.
Не би оставил бебето си. Изглеждаше сякаш ще го направи.
Дай ми сина ми.
Хей, хей.
Какво ще правим сега? -трябва да отървем кралството от великана... заедно.
Ще се върне скоро. Ето го плана.
Ще дадем Джак на великана.
Ще те използваме като примамка, за да заблудим гиганта в дупката.
Птиците могат да помогнат! -О, скъпи приятели, имаме нужда от вашата помощ.
Какво за принца?
Това няма значение сега! Важното е да намерим начин да победим великана.
А, да,
благодаря ви, птички.
Можеш да говориш с птици? Те ще си свършат работата.
Добре, нямаме много време.
- Развълнуван съм. - Първо, трябва ни оръжие.
Баща ти е много смел. И ние ще бъдем много смели.
Добре ли сте, госпожице?
Великанът тръгна натам.
Скъпа!
Не те познах. Какво правиш тук?
И то с дете?
Трябва да се върнеш в двореца. има
гигант на свобода. Известно ми е.
Любов моя. Какво има?
Може би не съм единствената ти любов. Обичам те. Наистина.
Ако ме обичаш, защо ми изневери?
Мислех, че ако си моя, никога няма да искам повече.
Ако се държиш така като принц, какъв крал ще бъдеш?
Отгледан съм да бъда очарователен, а не честен.
Мисля, че трябва да си тръгваш. Това ли искаш наситина?
Къщата на баща ми беше кошмар. Твоят дворец беше мечта.
Сега искам нещо по средата.
Винаги ще обичам дамата, която избяга.
А аз далечният принц.
Внимателно. Не толкова бързо. Не се безпокой.
Това е по-лесно от бобово стебло.
Те са в дървото... Ето там -Направихме ластици от наметалото ми.
И аз исках да се кача на дърво. Радвам се, че си тук да ми помагаш.
Какво не е наред?
Мисля, че баба и мама ще са ми ядосани.
Защо?
Казаха винаги да ги правя горди и ето ме сега, на път да убия някого.
не просто някого.
А гигант, който е направил много вреди. Но и гигантът е човек.
Не трябва ли да прощаваме?
Майка ти не може да те напътства.
Сега си сама, само аз съм до теб.
И все пак, не си сама.
Никой не е сам, истински. Никой не е сам.
Иска ми се... Знам.
Само мама да разбере, че съм убила великан.
Джак!
Джак, трябва да знаеш нещо.
- За майка ти. - Какво?
Тя не успя...
Великанът ли я уби? -Не. Не беше това. Тя се бореше
с гиганта, опитваше се да те защити и тя...
Стюардът я будна... и... тя падна.
Стюардът ще си плати. Не, Джак!
След като убием великана, аз ще убия и него.
Няма да правиш нищщо такова. -Това, което той направи, беше лошо. То трябва да бъде наказан
Не е толкова лесно.
Майка ти я няма сега, лоши неща, добри неща...
Кой знае какво би казала тя? Кой може да каже кое е вярно?
Нищо не е много ясно сега. Прави неща, бий се с неща...
Чувстваш се сякаш си се изгубил? -Ти реши, но не си сам.
Вярвай ми, никой не е сам.
- Вярвай ми. - Истински..
Хората правят грешки. Бащи, майки,
хората правят грешки
Борят се сам сами, мислят, че са сами.
Уважавай техните грешки. Бори се срещу техните грешки...
Всички правят ужасни грешки.
Вещиците може да са прави, великаните може да са добри.
Ти реши кое е правилно, ти реши кое е добро.
Само помни.
Някой е на твоя страна.
Нашата страна. Нашата страна. Някой пък не е.
Докато гледаме нашата страна...
може би забравяме.
Те не са сами
никой не е сам
някой е на твоя страна... Никой не е сам...
Давай, Джак!
Внимавай.
Ето я, идва!
- Къде е момчето? - При нас е.
- Къде? - Крие се в това дърво!
Ето ме!
- готов ли си? - Готов!
Добри птички! Не изглежда доволна.
- Внимавай Джак! - Джак!
Джак!
- Джак! - Къде са? -Джак!
Джак? господин пекар?
Джак? Насам!
Джак!
О, внимавай,
Добре ли си?
- Къде е той? - Той не е с теб?
- Джак! - Господин пекар?
Джак!
Помогнете ми.
Джак, тук съм.
Добре ли си?
ти добре ли си?
Добре ли си?
Да, да.
Успяхме! Успяхме! Ела тук.
Сега всички можем да се върнем вкъщи. Къде?
Няма кой да се грижи за мен. И ние няма къде да отидем
Така че, ше се нанесем у вас. Ами...
разбира се. Може да дойдете у дома с мен. и ти можеш да дойдеш също.
Ако искаш. С удоволствие ще ти помогна с къщата.
Понякога ми харесва да чистя.
Ето... дай ми го.
Шшш!
Знам, че ти липсва майка ти.
И на мен ми липсва.
Може би не трябваше да си имам дете!
Разбира се, че трябва.
Но как ще бъда баща, след като аз нямах баща, който да ми пкаже?
Просто успокой детето. Да, успокой детето.
Виж, разкажи му историята, за това как точно се случи всичко. бъди баща
и майка, и ще знаеш какво да правиш.
Сам.
Някой път хората те оставят
на половината път през гората.
Не се оставяй на мъката
Никой не си отива завинаги Не си сам
Никой не е сам
Подръж го към светлината. Нека види как свети.
Всичко ще е наред вече
Кажи му какво знаеш...
Имало едно време... В едно далечно кралство...
Там лежало едно малко градче
И в това градче живеела млада дама...
безгрижен млад момък... и бездетен пекар...
с жена си.
Един ден, пекарят и жена му си били вкъщи
когато вещица разбила врата и връхлетяла...
/Децата ще те гледат, зада разберат накъде да тръгнат. /
/да разберта какви да бъдат/.
/внимавай преди да кажеш "чуй ме"/
/децата ще слушат/.
/Внимавай какво си пожелаваш/
/Желанията са деца. Внимавай по кой път тръгваш... /
/Желанията се сбъдват, а не се освобождават/.
От Любомир Кръстев