Nekada davno u dalekom kraljevstvu
postojalo je malo selo na rubu šume...
Želim... I u ovom selu...
Više od ičega... ...živjela je mlada sluškinja...
Više od života...više od dragulja... ...bezbrižni dječak...
Želim...
više od života... ...i pekar koji nema djecu...
Želim... ...sa svojom ženom.
Više od ičega... Više od Mjeseca...
Želim... Kralj priređuje festival.
Više od života... Želim... Želim ići na festival.
Više od bogatstva... I bal... Želim
Da nam moja krava podari mlijeka. Više od ičega...
Želim da imamo dijete
Želim ići na festival. Moja krava će nam dati mlijeka ili pak sira... Želim.
Želiš li ići na festival? Sirotoj djevojci umrli su roditelji.
Ti, Pepeljuga, festival? Želiš ići na festival?
Festival?! Kraljev festival!??
I sada ona živi sa maćehom...
Festival?!!!
...koja ima dvije kćeri.
Pogledaj svoje nokte! Pogledaj svoju haljinu!
Ljudi ce ti se smijati! Ipak..
Ona, ti, ja i dalje želimo ići na festival...
I da plešemo prije princa?!
Sve tri imaju prelijepa lica, ali podlo i crno srce.
Mladić nije imao oca,
a njegova majka... Želim.
Pa ostala je sama s njim.
Želim da moj sin nije luda.
Želim da moja kuća nije neuredna.
Želim da je naša krava puna mlijeka.
Želim da su zidovi puni zlata.
Želim dosta toga.
- Što, za ime svijeta, radiš s kravom u kući?
- Mislio sam da ako bi bilo lijepo i toplo, da bi nam proizveo malo mlijeka.
- To je ONA! Koliko puta ti moram reći? Samo ONA može da da mlijeko!
I bila je mala gladna djevojčica...
koja je uvijek nosila crveni ogrtač... Hej!
Želim. Nije to za mene, to je za moju baku u šumi.
Štrucu kruha, molim vas, da ponesem mojoj sirotoj staroj gladnoj baki u šumi...
Samo štrucu kruha...
Molim vas.
Ako možeš pokupiti ovu leću i završiti svoja zaduženja na vrijeme,
-onda možeš ići na bal s nama.
Hajdemo, dame... Da, majko.
Sretno!
Dođite ptičice, sa nadstrešnica i lišća, preko polja, iz dvorca i jezerca...
Ne, stisni, momče..
Brzo ptičice, preletite preko pepela.
Izaberite i kljucnite, ali brzo, preberite u pepelu.
U kotao..
- Pogodak! - Što radiš?
-Prestani se pretvarati!
- Sada, slušaj me dobro, sine. Bijelka mora na sajam.
- Majko, ne! Ona je najbolja krava na svijetu!
- Bila, suha je tjednima. Nemamo hrane ni novaca, ni drugog izbora nego da je prodamo.
- Ali Bijelka je moj prijatelj! - Pogledaj je!
Na njenom vimenu su bube.
Na njenim očima su muhe.
Na njenim leđima je rupetina dovoljno velika da se zajaše! Ali...
Nemamo vremena za sjediti i drhtati!
Dok njena pleća venu s njom...
Nitko ne drži kravu za prijatelja!
- Ponekad se pitam što je to u tvojoj glavi.
U šumu, vrijeme je da se krene
Ne želim ići, premda moram!
U šumu. Vrijeme je, tako da moram poći na put.
U šumu, kroz drveće gdje me očekuju, madam.
U šumu u bakinu kuću...
U šumu, u bakinu kuću...
-Sigurna si na tom putu?
Put je čist. Svjetlost je dobra, ne bojim se, nitko ne bi trebao.
Šume su samo drveće, drvoredi, samo drveće.
Nekako mi je mrsko pitati, ali, imate li korpu?
- Pretpostavljam da ne planiraš platiti nešto od toga?
-Sada, ne lutaj i ne kasni! -I mogla bi sačuvati poneki slatkiš za baku.
- O moj B... ona je lopov...
U šumu, i niz šumovite doline, put je samo pravo, dobro ga znam.
U šumu, i tko može reći što ga čeka na putu tom?
U šumu da odnesem kruh baki bolesnoj.
Nikad se ne zna što je pred nama, sve što znam, ona je već mrtva.
Ali u šumu, u šumu, u šumu idem bakinoj kući i stići ću prije mraka!
Pepeljugo! Ustani!
Letite ptice, natrag na nebo,
natrag na nadstrešnice i lišće i polja i...
Požuri i sredi mi kosu, Pepeljugo! Stvarno ćeš nositi to?
Evo, našla sam malu poderotinu, Pepeljugo! Možeš je sakriti šeširom?
Izgledaš divno. - Znam.
- Mislila je na mene. - Ne, nije!
Majka reče budi dobra, otac reče budi fina,
To je uvijek bio njihov savjet. Pa budi dobra, Pepeljugo dobra, Pepeljugo, fina
dobro dobro fina... - Čvršće!
Što je dobro u tome što si dobar, a ostali su slijepi?
Uvijek te ostavljaju sa strane? Nema veze,
Pepeljugo, ljubazna Pepeljuga, fina-dobra-fina-ljubazna-dobra-fina
-O! Ne zateži toliko! Gluperdo!
- Tko bi to mogao biti? - Prodali smo zadnju štrucu kruha!
-To je veštica iz susjedstva!
- Nemamo kruha. - Ne želim vaš kruh.
- Što onda hoćeš? - Nije što ja želim. Već što ti želiš.
Ništa se ne kuha u tom trbuhu sada, zar ne?
I nikad neće... Osim ako ne učiniš onako kako ja kažem.
Za tri dana, pojavit će se Plavi Mjesec.
Tek tada se može poništiti kletva.
Koja kletva?
- Ona koju sam bacila na ovu kuću! - O čemu pričaš?
U prošlosti, kada si bio samo beba,
tvoj otac doveo je svoju mladu ženu i tebe u ovu kolibu.
Bili su divan par. Ali ne divni susjedi.
Vidiš, tvoja majka...
bila je trudna i imala je užasan apetit.
Divila se mojem predivnom vrtu...
I rekla je tvom ocu da želi, više od ičega...
na svijetu, a to je... Zelje, zelje, i ništa osim zelja:
Peršin, paprike, kupus i celer. Asparagus i potočarke i paprati i salate...!
Rekao je, u redu, ali nije, sasvim, jer sam ga jedne noći zatekla u vrtu!
Pljačkao me je, silovao me, provlačio me kroz moje bilje, odnio moje rikole!
I ubrao moj divlji cvijet, moj omiljeni! Trebala sam odmah baciti kletvu na njega!
Mogla sam ga pretvoriti u stijenu!
U psa ili stolicu...
Ali sam ga pustila, ja imam dovoljno. Međutim, za uzvrat
rekla sam pošteno je da mi daš dijete koje tvoja žena nosi
i onda smo kvit.
- Imam brata? - Ne.
Ali, imao si sestru.
-Gdje je ona?
Ona je moja...
sada, ti je nikada nećeš pronaći!
To je mala cijena za ono što je tvoj otac ukrao od mene!
Košta me moje mladosti, moje ljepote. Majka me je upozorila da će me kazniti kletvom ružnoće ako ih izgubim.
- Izgubiš što? - Grah!
Grah? Poseban grah! Pustih ga, nisam znala da ga je ukrao!
Gledala sam kako puže uza zid, kad BUM!! LOM! MUNJE!!
Ma to je neka druga priča... Nije bitno. U svakom slučaju,
kada je na kraju došao veliki dan
zahtijevala sam, oni su vikali i cvilili ne odnosi nam dijete!
Ali jesam, i sakrila ga gdje ga nikada nećete pronaći.
I tvoj otac je plakao! I tvoja majka, umrla je!
Pri ponovnom mjerenju... Priznajem bilo je zadovoljstvo... Rekoh, žao mi je, nisam smekšala!
I postavih čaranje na njega...
Kao i ti sine moj... i cijelo tvoje obiteljsko stablo bit će uvijek neplodno!
- Kako si mi to mogla učiniti? - I kada je tvoja majka umrla...
...otac te je napustio. Tvoj otac nije bio otac...
...pa zašto bi bio ti? - Tako mi je žao...
-Sad više nema buke i nema više scena u mom vrtu! Trebao bi vidjeti moje nektarine!
Govorim ti isto što i kraljevima i kraljicama: Nemoj NIKAD IKAD petljati se sa mojim zelenilom!
A posebno sa grahom.
- Zašto moram ići u drugo selo? - Jer svi u ovom selu
znaju da krava tjednima nije dala kap mlijeka. - Ali to je varanje.
- Izgladnjujemo, Jack. Zar ne razumiješ to?
-Sada, nemoj uzeti manje od pet funti za nju.
- Slušaš li me? - Da.
- Koliko ćeš tražiti? - Ne više od pet funti.
- Manje! Od pet funti. - ... od pet!
Za šumu, vrijeme je sada. Trebamo živjeti, nije me briga kako.
Za šumu da prodam kravu, moraš krenuti na put.
Ravno kroz šumu i nemoj se zadržavati
Moramo se suočiti sa sajmom.
U šumu da se putovanje završi...
U šumu da se proda prijatelj...
Želiš poništiti kletvu?
Prvo mi treba određeni napitak. Idi u šumu i donesi mi:
Jedan: Kravu bijelu kao mlijeko,
Dva: Plašt crven kao krv,
Tri: Kosu žutu kao kukuruz,
Četiri: Cipelu čistu kao zlato.
Donesi mi to prije nego što otkuca ponoć...
Za tri dana kada se pojavi Plavi Mjesec,
Koji dolazi jednom u stotinu godina. Donesi...
I garantiram dijete perfektno koliko dijete može biti.
-Idi u šumu!
-Dame. Naša kočija čeka!
Mogu li sada ići na festival?
Festival! Draga, ti nokti! Draga, ta odjeća!
Leće su jedna stvar, sa ovime, napravit ćeš od nas lude festivala i ponizit ćeš princa!
-Festival traje tri noći. Sigurno me možeš pustiti da budem na jednoj od njih.
Kralj pokušava pronaći ženu za svog sina...
ne pralju! Moramo krenuti!
Kreći!
Želim.
-Vidi što sam našla. Evo. Uzmi ovo...
- Neću obući to. - Zašto?
To je od mog oca. Čula si što je rekla.
Za sve je on kriv. Ne želim imati išta s njim!
Grah.
To je sigurno grah od Vještice!
Ponijet ćemo ga sa sobom. - Mi?
Čekaj malo!
- Ti ne ideš. Tamo nije sigurno. -Mogu ti pomoći.
Ne. Mogu ovo sam.
Urok je na mojoj kući. Jedino ja mogu otjerati urok, urok je na mojoj kući.
Ne, ne, urok je na našoj kući. Moramo otjerati urok zajedno, urok je na našoj kući!
Kaži mi sada. S čim se vraćam?
Ne sjećaš se?!
Kravom bijelom kao mlijeko,
plaštom crvenim kao krv,
kosom žutom kao kukuruz, cipelom čistom kao zlato.
Krava je bijela kao mlijeko, plašt je crven kao krv,
kosa je žuta kao kukuruz,
cipela je čista kao zlato.
I dalje želim ići na festival,
Ali kako ću stići na festival?
Znam... Posjetit ću majčin grob, grob na Vrbinom Drvetu,
I reći joj da samo želim otići kraljev festival...
U šumu, vrijeme je da se krene, umije biti tašta, ti (ja) znamo.
Za šumu... ali čak i da je tako, moram krenuti na put.
-Za šumu staza je ravno, znaš je dobro, -Ali tko bi rekao...?
Za šumu, da se oslobodimo čarolije...
U šumu da posjetim majku...
-U šumu da prodam kravu...
- Da zaradim!... - Da idem na festival...
U šumu do bakine kuće
U šumu do bakine kuće...
Put je čist, svjetlo je dobro.
Ne bojim se, ne bi nitko trebao.
Šuma je samo drveće, drveće su samo drvo.
Nema potrebe da se bojiš tamo... Nešto ima iza onog tamo proplanka.
U šumu bez zadržavanja, ali oprezno, da ne izgubiš put.
U šumi, tko bi znao što to vreba na putovanju?
U šumu da nabaviš stvari koje će biti vrijedne putovanja.
U šumu. Da vidim kralja... Da prodam kravu...
Da napravim napitak... Da vidim... Da prodam.. Da nađem...
Donesi, napravi... Oslobodi... Idi na festival...! U ŠUMU!
U šumu! U šumu,
pa iz šume, i kući prije mraka!
Duboko u šumi,
Pepeljuga je zasadila grančicu na majčin grob.
Tamo je odlazila toliko često, i toliko plakala,
da su je njene suze zalile i izraslo je u veličanstveno drvo.
Želim...
Što to želiš, dijete?
Znaš li što želiš? Da li si sigurna da ono sto želiš je ono što hoćeš?
Ako znaš što hoćeš, onda poželi...
Pitaj drvo,
i ispunit će ti se želja.
Hvala ti, majko.
Na njenom putu do bake, mala djevojčica našla se iznenda u
u vrlo neobičnom dijelu šume.
Dobar dan, mlada damo.
-Dobar dan G. Vuče.
- Gdje ideš tako brzo? - Kod bake.
- I što bi moglo biti u tvojoj korpi? - Tu je kruh za baku...
treba joj nešto dobro da ojača.
- I gdje živi tvoja baka? - Četvrt milje dalje od šume
njena kuća je u hrastovom drvetu.
mmmh... unhh...
Gledaj to meso, ružičasto i punačko.
Zdravo, mala djevojčice...
Blago i svježe, ne jedan grumen. Zdravo, mala djevojčice...
Ovo je posebna leća,
ukusno...
Zdravo, mala djevojčice!
Kuda žuriš? Propustila si svo cvijeće.
Sunce neće zaći za par sati,
daj sebi vremena. Majka reče, ravno i ne lutaj
ili ćeš se izgubiti. Ali, lagano, djevojčice
Slušaj! I šuti- Ptičice ljupko pjevuše.
Totalno si propustila ptičice,
Putuješ tako hitro.
Prvo baka, onda gospođica jedra... Kakav slastan par.
Apsolutno perfektno: jedno krto, jedno gipko! Trenutak, draga moja. Majka je rekla, dođi kako možeš,
prati stazu i nikad ne skreći.
Tako znači, djevojčice. Bilo koja staza. Toliko vrijednih istraživanja.
Samo jedno će biti jako dosadno.
Pogledaj što ignoriraš...
Misli na one hrskave, stare kosti pa onda nešto sveže u palači.
Misli na to divno tijelo Dva puta na dan...
Nema mogućeg načina
koji bi opisao što osjećaš
kada pričaš svom obroku!
Za baku.
Majka reče nemoj zalutati, ipak možda malo zakašnjenje
Baki se možda svidi svježi buket.
- Do viđenja, G. Vuče. - Do viđenja, djevojčice.
I zdravo...
- Što čekaš?! Uzmi plašt! - Uplašila si me!
Uzmi ga!Uzmi ga!Uzmi ga!
- Kako da ga uzmem? - Idi do te...
male stvarčice, i uzmi ga. -Ne mogu tek tako uzeti plašt
od male djevojčice. Zašto ga ti ne uzmeš?
Takva su pravila. Što misliš, zašto sam tebe prvog pitala?
Nije mi dopušteno da taknem bilo što od predmeta!
Donesi mi što mi treba!
Donesi mi što mi treba!!
Zdravo, mala djevojčice.
-Zdravo, G. Pekaru. -Jesi li sačuvala nešto od onih slatkiša za baku?
Pojela sam sve slatkiše i pola štruce kruha.
Tako znači! Reci mi sada, gdje si našla tako divan plašt?
- Napravila mi je baka. - Stvarno?
-Volio bih da imam takav crveni plašt. -Izgledaš prilično budalasto.
Mogu li ga uzeti da ga pogledam?
- Ne! - Vrlo mi je potreban.
Molim te... vrati ga!
Aaa.
Oprosti. Samo sam htio biti siguran da stvarno voliš taj plašt.
Idi sada kod bake... i budi oprezna, da te vuk ne presretne.
Radije bih da me presretne vuk svaki dan nego ti!
Ovo je beznadno.
Nikad neću dobiti crveni plašt ili pronaći žutu cipelu ili zlatnu kravu
...ili bješe zlatna cipela, i žuta krava?
- Što ti radiš ovdje? - Zaboravio si svoj šal.
Ne bi trebao biti ovdje. U ovoj šumi nije sigurno!
- Želim pomoći. - Ne! Urok je na mojoj kući...
Našoj kući... Moramo se osloboditi uroka zajedno! Urok je na... samo
Mogu skinuti urok, urok je na mojoj kući, urok je na...
Krava bijela kao... ...mlijeko.
Kreni.
Zdravo, mladiću.
- Zdravo, gospodine. - A što ti radiš sa kravom usred šume?
Krenuo sam prema sajmu...
ali izgleda da sam se izgubio. - Što ćeš raditi tamo?
- I što ćeš raditi tamo? - Prodati svoju kravu, gospodine.
- Ne manje od pet funti. - Pet funti!
Gdje da nabavimo pet funti?
Mora da donosi puno mlijeka, za pet funti?
Da, gospođo.
A što ako nemamo toliko? Što ćeš onda?
Nisam mislio na to...
Ovo je sve što imamo...
Grah? Ne možemo dati naš grah!
Pa, ako baš moramo...
- Grah u zamjenu za kravu? - Sine, ovo nije običan grah.
Ovaj grah nosi… čaroliju.
Čaroliju? Kakvu čaroliju?
Reci mu!
To je… čarolija koja prkosi opisu.
Koliko graha?
- Šest. - Pet.
Vrijede koliko i jedna funta, najmanje.
- Hoću li moći otkupiti svoju kravu? - Pa..Da...
Vjerojatno. Evo.
Da, ovo je sigurno poštena razmjena.
1, 2, 3, 4, 5.
U redu, momče. Sretno, zadovoljstvo je surađivati s tobom.
Jednog dana, otkupit ću te.
Obećavam!
Uzmi kravu, i idi kući!
- Samo sam pokušala pomoći. - Čarobni grah!
Nemamo razloga vjerovati da je čaroban!
Zar ćemo obmanom skinuti kletvu?
Nitko mu ne bi dao više za ovo stvorenje.
Učinili smo mu uslugu. Bar će imati nešto hrane.
- Pet zrna graha?! - Želimo li dijete ili ne?
Naravno. Ja želim. Ali... Imamo jednu šansu.
Znaš li to? I ako pogriješimo...
Samo nisam siguran u to da budem otac.
- Zašto to govoriš? - Zbog mog oca.
- Ti nisi on. - Ne znam...
Ako ne možeš ovo učiniti zbog sebe,
možeš li makar zbog mene?
Dobro. Uzmi kravu i idi kući.
Pronaći ću ostatak stvari. Sam.
Zlatokoso. Zlatokoso.
Spusti mi svoju kosu.
Zlatokosa...
Stara čarobnica dala je ime Zlatokosa djetetu koje je
sakrila i zaključala u kulu bez vrata.
Ali nije znala da je njen raskalašen glas
privukao pažnju zgodnog princa
Zlatokosa...
- Kako ljupko izgledaš danas, draga moja. - Hvala ti, majko.
Donijela sam tvoje omiljene
kupine,
svježe iz vrta.
Kada je mala djevojčica prišla bakinoj kući u hrastovom drvetu,
bila je iznenađena kada je vidjela da su vrata otvorena.
O Bože, kako se mučno osjećam. Možda zbog svih tih slatkiša.
- Bako? Uđi, draga moja.
Bako moja. Izgledaš vrlo čudno.
Kakve velike uši imaš!
Da te bolje čujem, draga moja.
Sa jednim skokom vuk je progutao malu djevojčicu.
Pa, bio je to cijeli dan jedenja za oboje.
Ne mogu vjerovati da sam to učinio.
Čekaj!
Zar nam nećeš pomoći da oderemo tu zvijer?
- Ne, hvala! Kakav si ti to lovac?
- Ja sam pekar. Čekaj malo. Nisam ti nikad zahvalila.
- Moraš biti mnogo pažljivija, mlada damo. - Oprosti.
Trebala sam znati bolje. Majka reče,
Ravno naprijed, ne lutaj
ili ćeš zalutati.
Trebala sam poslušati njen savjet...
ali se činio tako fin.
I pokazao mi je stvari, vrlo divne stvari,
koje nisam pomišljala istražiti.
Bile su izvan moje staze, pa se nisam usudila.
Bila sam tako nepažljiva. Nikad nisam marila.
Učinio je da se osjetim uzbudljivo... Pa, uzbuđeno i uplašeno.
Kada reče uđi sa tim odvratnim smijehom
Kako sam mogla znati što je u radnji?
Kada su se pokazali njegovi zubi, baš sam se uplašila
Pa, uzbudljivo i strašno
Privukao me bliže i progutao me,
dolje u mrak niz sluzavu stazu gdje su ležale tajne koje nisam željela znati,
i kada se činilo da je sve poznato, nestalo zauvijek
na kraju staze bila je baka, opet.
Ležale smo u mraku dok ti nisi došao i oslobodio nas
i donio nas na svjetlost, i mi smo
natrag na početku.
I sada znam mnoge vrijedne stvari,
koje ranije nisam znala:
Ne stavljaj svoju vjeru u plašt i kapuljaču,
Oni te neće zaštititi na način koji bi trebali.
I obrati više pažnje na strance... Čak je i cvijeće bilo njihovo oružje.
I ako strašno može biti uzbudljivo,
Lijepo je drugačije od dobrog.
G. Pekaru, spasili ste naše živote.
-Evo.
- Sigurna si? - Da, možda mi baka napravi drugi od kože vuka.
Hvala ti.
- Hvala ti. - Bljak!
Sada znam: Ne boj se. Baka je u pravu samo budi spreman.
Zar nije lijepo znati mnogo?
I malo ne...
Kako si mogao ovo učiniti?
Kakav to dječak mijenja grah za kravu?
Ali čarobni su... čovjek je rekao...
- Siđi sa oblaka! - Majko... ne!
Ti i tvoje bezvrijedne avanture! Zar nikada nećeš naučiti, Jack?!
U krevet bez večere, za tebe!
Grah!
Prva noć bala donijela je Pepeljugi njenu želju.
Princ je plesao samo s njom, sve dok se nije okrenuo, a ona zbrisala.
Moram pronaći tu djevojku!
- Jeste li dobro, gospođice? - Jesam.
- Samo mi treba da uhvatim malo zraka. - Kakvu predivnu haljinu nosiš.
Bila si na kraljevom festivalu?
Jesam.
Kakva si sretnica. Zašto si uopće u šumi u ovo doba?
Ovuda!
Molim te. Nemoj im reći da sam ovdje.
Bože moj! Da li si vidjela prelijepu djevojku u balskoj haljini da je prošla ovuda?
Mislim da nisam, gospodine. Ako dopuštate, gospodaru, mislim da sam je vidio tamo.
Nikad prije nisam lagala kralju.
- Nikad nisam ništa učinila za kralja! - Hvala ti.
Da mene princ traži, sigurno se ne bih skrivala.
Pa, otkud ti ovdje... i još s kravom?
Oh moj suprug je negdje u šumi. On razbija čini. - Oh!
Oh, da. Ali kaži mi, princ, kakav je?
On je vrlo fin princ. - I?
I...
I bio je vrlo fin bal.
- I? - I... Kada sam ušla, zatrubili su.
I? Princ...?
Oh, princ... Da, princ!
- Pa visok je. - To je sve?
Plesali ste? Da li je šarmantan? Kažu da je šarmantan.
Samo smo plesali. - Da.
- I? - I bila je to lijepa promjena.
Ne, princ! Oh, princ... Da, princ.
- Šarmantan je za jednog princa, mislim... - Misliš?
Nisam ih puno upoznala.
I sve je tako strano.
Ali, zašto si pobjegla?
- To baš i nije ono što sam očekivala. - Prinčevi, dvorci, haljine...
- Nemam iskustva sa takvim stvarima. - Ali vratit ćeš se na festival sutra navečer?
- Da. - Ne...
Ne znam... - Ne znaš?
Što bih dala da sam u tvojim sandalama. Mislim, cipelama.
- Čiste kao zlato? - Moram ići kući.
Ne, čekaj! Trebaju mi tvoje cipele!
Bijelka!
Jedna ponoć prođe!
- Već?! - Hvataj tu kravu!
G. Pekar! G. Pekar! Sreća, sreća, gospodine!
Vidite što imam! Pet zlatnika.
Kako si dobio pet zlatnika?!
Pojavio se div na nebu!
Veliki visoki div na nebu!
Kada se popneš skroz gore i pogledaš dolje
svijet koji si ostavio i sve što si znao,
malo više od pogleda dovoljno je da ti pokaže
koliko si malen, ustvari.
Kada si tako visoko i na svome
svijetu kojeg si oduvijek znao, tamo na nebu
je olovo, a zemlja je stijena, možeš raditi što hoćeš
Istražiš stvari koje se ne bi usudio jer te nije briga, kad iznenada tu je
veliki visoki užasni div na vratima.
Div?
Veliki visoki ženski div!
Povijenih grana po podu
Daruje ti hranu, daruje ti odmor
i povlači te niz njene velike grudi
i sada znaš ono što prije nisi znao
sve do neba.
Baš kada se sprijateljiš,
i znaš da je velika ali se ne osjećaš malim.
Netko veći od nje došao je kroz hodnik.
Da te proguta za ručak.
I tvoje srce je olovo i tvoj trbuh stijena i uplašen si sam,
i to je sve kada ostaviš sve što si znao
svijet kakav si ostavio i samoga sebe. Zabava je završena.
Ukradi što možeš i bježi!
Kada se okreneš i pogledaš dolje, svijet koji znaš počinje rasti:
Kuća, i tvoja majka na vratima.
Krov, kuća, i svijet koji nisi ni pomišljao istražiti.
I misliš da je to sve što si vidio.
I poželiš da možeš živjeti između,
i eto te ponovo natrag, samo drugačiji nego prije,
poslije neba.
Divovi na nebu!
Oni su veliki, visoki, užasni, fenomenalni, strašni.
Divni divovi na nebu!
Pa, evo vašeg novca gospodine! Pet zlatnika.
Gdje je moja Bijelka?
Bijelka je kod kuće s mojom ženom.
- Hajdemo ih pronaći! -Čekaj! Nisam siguran da je želim prodati.
Ali rekao si da ću je moći otkupiti.
Želiš još novaca?
- Ne, ne, ne! Nije to... - Zadrži to. Naći ću još.
Čekaj. Nisam rekao...
Čekaj!
Čekaj! Čekaj!
Čekaj! Čekaj, rekao sam!
- Što radiš ovdje? - Pa...
- Vidim da imaš crveni plašt! - Da. Našao sam crveni plašt. Još samo dvije stvari...
- Tri. - Imamo plašt i kravu.
Imaš plašt... Što si učinila s kravom?!
- Pobjegla je. - ŠTO!
- Nisam ni stigla kući. Tražila sam je cijelu noć. - Kako si mogla?
Možda je samo pobjegla od tebe!
- Ali nije! -Ali mogla je! - Ali nije!
- Ali mogla je! - Ali nije!
Koga briga! Krava je nestala! Vrati je!
Samo ćemo to učiniti. Ovdje.
- U međuvremenu... - Makni to od mene, budalo!
Ne smijem dotaći to!
Donesi mi predmete sutra u ponoć
ili dijete koje želite nikada neće ugledati svjetlost dana!
Ne sviđa mi se ta žena.
- Oprosti, izgubila sam kravu. - Nisam morao vikati.
Hoćeš li se vratiti u selo? Izgladit ću situaciju.
I onda možemo nastaviti sa svojim životima. Nema više vještica
ili budalastih dječaka ili gladnih malih djevojčica.
Ti, ideš! Molim te...
Idi.
Dragi brate. Pitao sam se gdje si nestao.
- Tražio sam je cijelu noć. - Nju?
- Ljepoticu sa kojom sam plesao cijelo večer. - Gdje li je otišla?
Nestala je...
...kao lijepa jutarnja magla. - Bila je lijepa?
Najljepša. Nisam baš siguran u to!
Moram priznati, i ja sam našao divnu djevojku. Živi ovdje u šumi.
Da.
Na vrhu visoke kule koja nema vrata ni stepenica.
- Gdje? -Dvije milje odavde, istočno, obrasla mahovinom
blizu ružičnjaka. I kako si je mislio posjetiti?
Stanem ispod tornja i kažem, Zlatokoso,
Zlatokoso, spusti mi svoju kosu. I onda ona spusti najdužu,
najljepšu kosu, žutu kao kukuruz uz koju se popnem.
Zlatokosa! Zlatokosa!
Kakvo je to ime? Šališ se!
Nikad nisam čuo tako nešto.
Govorim istinu! Istinita je kao tvoja djevojka. Djevojka
bježi od princa? Nitko ne bi trebao bježati od nas.
Jedna već je.
Jesam li je nagrdio ili pokazao kakav prezir?
Zašto bježi od mene?
Da je izgubim, kako bih ponovo dobio srce koje mi je uzela?
Agonija...! Izvan moći govora.
Kada je jedina stvar koju želiš izvan tvog dohvata.
Visoko u njenoj kuli, ona satima sjedi i češlja svoju kosu.
Radosna i prigodna, i često pjevuši radosno
Agonija...! Daleko bolnija od tvoje,
kada ti znaš da bi ona pošla s tobom, da postoje vrata.
Agonija! Na mukama se uči!
Kako intrigantno... ili dopola zamorno. Kao van dohvata?
Nisam osjećajan, pametan, kulturan, obziran, strastven,
šarmantan, koliko sam zgodan i nasljednik trona?
Ti si ono što svaka djevojka želi!
- Zašto onda ...? - Znam li?
Djevojka je sigurno luda.
Ne znaš ti ništa o ludilu
dok se penješ uz njenu kosu i vidiš je tamo gore i tako si joj blizu,
Sve vrijeme slušajući njeno, AH-AH-AH-AH-AH-AH-AH-AH-AH...
Agonija! Patnja! Jad! Različito za svakoga! Uvijek.
Deset koraka iza... uvijek.
Deset koraka iznad... i ona je
izvan domašaja.
Agonija!
To sječe poput noža!
Moram je imati za ženu.
Zlatokoso, Zlatokoso? Spusti mi svoju kosu.
Jesi li to ti u ovo doba, moj prinče?
Jesam.
Oprosti za ovo.
Dok je Pekareva žena bježala od kule,
druga noć festivala pretvorila se u kaos
kada je Pepeljuga ponovo pobjegla od princa.
- Što to radiš? - Oprosti, trebaju mi tvoje cipele.
Ovdje!
- Tko je ona? Gdje je otišla? - Nemam pojma, gospodine.
- Ne glumi budalu, ženo! - Pokušala sam je zadržati zbog vas...
Mogu ja uhvatiti svoju djevojku, hvala ti.
Ni traga od nje, gospodaru. Pa, što čekaš? Idi nađi je ako možeš. -Kreći!
Šume mogu biti opasno mjesto...
Mu... Mu......
Molim vas, ako bi bili ljubazni, mogu li usporediti ovaj klip kukuruza sa vašom kosom?
Moronu!
Bijelka!
- Mislio sam da si se vratila kući! - Oh! Ti si! I imaš kravu!
Da, imam kravu. Imamo dva od četiri. - Tri -Dva -Tri
Usporedi ovo sa tvojim kukuruzom.
- Gdje si je našla? - Izvukla sam je djevojci sa kule.
- Tri! - I skoro
da nađem četvrtu, ali je pobjegla.
Izgubili smo cijeli dan. Sigurno ćemo negdje pronaći cipelu. -Mi?
Misliš, dopustit ćeš mi da ostanem s tobom?
Pa... možda je potrebno dvoje da bismo dobili dijete.
Promijenio si se. Odvažan si. Drugačiji si u šumi.
Sigurniji, darežljiviji. Vodiš nas u šumu.
Kada bi mogao vidjeti, nisi onaj čovjek koji je započeo, i mnogo više
velikodušan, od onog kojeg sam znala prije.
Potrebno je dvoje. Mislio sam jedno
dovoljno je, to nije točno:
Potrebno je nas dvoje
kada je putovanje teško... Potrebni smo mi
Potrebno je dvoje. Potrebno je brinuti se,
potrebno je strpljenje i strah i beznađe.
Promijeniti se, iako se zaklinješ da se mijenjaš, tko ti može reći da jesi?
Potrebno je dvoje. Promijenio si se.
Napreduješ. Ima nešto u toj šumi.
Ne samo preživljavanje, ti cvjetaš u šumi...
Kući sam mislila da ćemo ostati zauvijek isti.
I sada ovdje
Strastven si, šarmantan, pažljiv, pametan... Potrebno je jedno
za početak, ali kada jednom kreneš,
potrebno je dvoje. Nije smiješno,
Moraš učiniti ono sto je potrebno
kada nas je dvoje. Ako se usudim,
to je jer sam postao svjestan nas,
da smo par koji podržava jedno drugo u svemu.
Promijenili smo se. Mi smo stranci.
Upoznah te u šumi. Tko mari za opasnost?
Znam da ću proći šumu.
I kada jednom prođe sve, nadajmo se da su promjene prestale.
Izvan šume, iza vještica i papuča i kapuljača
samo nas dvoje izvan laži,
kod kuće sigurni sa našom divnom nagradom,
Samo nekoliko nas. Potrebno je povjerenje.
Potrebno je još malo učiniti
želimo četiri, nismo imali nijednu. A sada imamo tri.
Želimo jedno. Potrebno je dvoje.
Stani! Zaustavite moje jaje!
Oh, divno! Moja Bijelka.
- Tako si mi nedostajala! - Odakle ti ovo?
Od divovske kvočke! -Zlatno jaje! Nikad prije nisam vidjela zlatno jaje.
I možeš ga imati. Zajedno sa pet zlatnika.
- Pet zlatnika? - Sada ću uzeti svoju kravu.
- O..ne, ne želim je prodati. - Ali uzeo si pet zlatnika.
- Nisam uzeo, dao si. - Rekao si da ću dobiti kravu natrag!
Nisam rekao da ćeš. Rekao sam da ćeš moći.
Uzet ćes novac prije djeteta?! Ne, ne, ne, nije kao što izgleda!
Nije onako kako zvuči!
Bijelka...!
Bijelka je mrtva!
Dvije ponoći prođoše!
Kada svane, Pekar i njegova žena nemaju više od jednog dana da razbiju vještičje čari.
A Zlatokosin princ, on se vratio
ponovo do zabranjene kule.
Loša ideja!
Jesi li dobro?
Da, da, dobro sam.
Jesam li ti jasno rekla? Djeca moraju slušati. Ne, molim te!
Što ne smiješ raditi? Djeca moraju razumjeti... -Ne!
I učiti.
Zašto si neposlušna?
Djeca treba slušati.
Što sam ti ja? Što si ti meni? Zgodan kao princ?
Ah, ali ja sam stara. Ja sam ružna.
Sramotim te. -Ne!
Sramiš me se.
Ne razumiješ. Nisam više dijete, želim vidjeti svijet.
Zar ne znaš što je tamo na svijetu?
Neko te mora zaštititi od svijeta
Ostani sa mnom.
Princ čeka tamo na svijetu, to je istina.
Prinčevi, da, ali vukovi i ljudi, također.
Ostani kući.
Ja sam kući.
Tko te tamo može voljeti više od mene? Što tamo ima
što ja ne mogu dati?
Ostani sa mnom.
Ostani sa mnom, svijet je mračan i divlji
ostani dijete, dok možeš biti dijete
sa mnom.
Zaštitila sam te, ali si bila neposlušna.
Ne!
Tvoj princ više neće baciti oko na tebe.
Neće više nikad baciti oko na bilo što!
Što si mu učinila?
Nije važno...
jer tamo gdje ideš nitko te više neće vidjeti.
Ne, ne!
Ne!
Hej, lijep plašt! -Kloni se mog plašta ili ću te izrezati na tisuću komada!
Uh, to ne bih htio. -Otkud ti?
-Baka mi je napravila od vuka koji nas je napao.
I dala mi je ovaj divan nož da se zaštitim. - Pa, vidi što ja imam! Zlatno jaje.
Gdje si našao to jaje? - Ukrao sam ga od koke
koja leže zlatna jaja u carstvu divova.
Ne vjerujem ti.
Istina je. Trebala bi da vidjeti Divovu igračku harfu. Svira
najljepše tonove bez ijednog dodira.
Naravno da svira. Zašto ne odeš u to kraljevstvo
sada i donesi mi da vidim?
Mogao bih.
- Ne bi mogao! -Mogu! - Ne bi mogao, gospodine Lažljivče!
Nisam lažov! Donijet ću harfu. Vidjet ćeš!
Jack je prihvatio djevojčicin izazov i prije nego što je pomislio, našao se kako bježi od Divova.
Imamo još samo jedan dan! Ne znam odakle početi.
Možeš početi tako što ćeš kupiti novu kravu novcem
koji si uzeo od dječaka. -Točno, a gdje da kupim kravu?
Idi u sljedeće selo i naći ćeš kravu tamo.
Što ćeš ti raditi? - Ja ću naći cipelu.
- Žutu cipelu? - Zlatnu cipelu!
Da. Zlatna cipela, to sam mislio. Kako ćeš je pronaći?
Upoznala sam prethodne dvije večeri djevojku sa zlatnim cipelama.
-Misliš da ćeš dobiti jednu? -Da, sigurna sam u to.
Čekaj. Zašto se uvijek odvajamo?
Zato što moramo, ako želimo biti zajedno...
Što se događa?
Čitavo kraljevstvo se uzdrmalo kada se stablo Graha srušilo, ubivši Diva
Što se tiče Pepeljuge, ona je pobjegla od princa... opet.
On je vrlo pametan princ,
on je princ koji je spreman.
Znao je da ću ovog puta pobjeći,
rasuo je zamke po stepenicama.
Iznenada, uhvaćena sam.
Pa, to znači da mu je stalo...
Ovo je više od same zlobe.
Bolje da staneš i baciš se u akciju dok stojiš tu zaglavljena na stepenicama palače.
U redu, što hoćeš? Moram se odlučiti.
Zašto ne ostati i biti uhvaćen? Zar trebam o tome misliti, zar to nije njegova odgovornost?
Što ako on zna tko sam ja, kada ja znam da nisam ono što on želi?
Ili što ako sam ono što princ predviđa?
Ali kako možeš znati što si, ako znaš što hoćeš, a ja ne znam?
Dakle, što ćeš izabrati: Da si sigurna, izvan
vidokruga, i same sebe, gdje je sve pogrešno?
Ili gdje je sve kako treba, ali znaš da tamo nikada nećeš pripadati?
Što god da izabereš, učini to brzo, jer si
zaglavljena na stepenicama palače.
To bi bila moja prva velika odluka, nije lako odlučiti se.
Doći na bal je uzbudljivo i sve... a kad si tamo, e to je zaista strašno.
I zabavno je zavaravati kada možeš otići, ali moraš biti oprezna.
Mnogo toga je u loncu, ali zastala sam dovoljno dugo
jer i dalje stojim zaglavljena u ovoj stvari na stepenicama
bolje bježi kući i izbjegavaj svađe kod kuće, jer tamo nikog nije briga, bolje mi je tamo
gdje nemam što birati, pa nemam ni što izgubiti.
Izvući ću svoju cipelu.
Čekaj, razmisli, razmisli dobro, stvari se ne moraju slagati...
Znam što je moja odluka: O čemu nisam odlučivala.
Ostavit ću mu trag: na primjer, cipelu.
I vidjet ću što će učiniti.
U uzbuđenju, naučih nešto
također, nešto što ne znah prije,
na stepenicama palače!
Bal je završen. Pošalji sve kući.
- A princeza? - Neće daleko stići sa jednom cipelom.
- Ne približavaj mi se. - Molim te, stani! Slušaj me!
- Napala si me jednom. - Nisam te napala.
Napala sam tvoje cipele. Trebaju mi.
Imam čarobni Grah u zamjenu za njih.
Čarobni Grah?
- Besmislica! - Čekaj, molim te. Nemam puno vremena!
Treba mi ta cipela da bih imala dijete.
- To nema smisla! -Ima li smisla to što bježiš od princa?
Moram ići! Uzmi moje cipele. Brže ćeš trčati.
Hvala ti. Bježi.
Stani! Što to imaš u ruci?
- Ništa, moje je. -Laganje te može koštati života!
Briga me ako me košta života... Skloni se!
Platit ćeš za ovo!
Gospodaru! Uspješno sam našao drugu cipelicu.
Molim vas, dajte mi cipelicu, dobri prinče, i sve će se sretno završiti.
Odmakni se!
Učini kako kaže, Stewarde. Potrebna nam je samo jedna.
Moramo hitno naći djevojku koja je izgubila ovu cipelicu.
- Večeras? - Baš večeras!
U svojoj žurbi, Pekareva žena nije opazila drugu stabljiku Graha koja se penjala ka nebu.
Daje se na znanje da će njegovo veličanstvo princ večeras
posjetiti svaku kuću u selu.
Svim mladim djevojkama je zapovjeđeno da zbog ovoga
ne napuštaju svoje domove dok ih ne posjeti Kraljevska Garda.
Sve mlade djevojke zbog ovoga...
Dok je princ zabrinuto čekao, maćeha je uzela
mjere i Florindino stopalo u svoje ruke.
Pažljivo, moje stopalo! Znam, draga...
Mora stati. Ali da si njegova voljena, možeš
sjediti ili jahati. Nikad nećeš morati šetati!
Aaaaaaaaa!
Sa jednim prstom manje, Florinda se popela na prinčevog konja,
nesvjesna da krv kaplje sa cipelice.
Lucinda je sljedeća.
Zašto neće stati? Draga, budi mirna. Odsjeci malo pete i odgovarat će.
Kada si njegova žena, život će ti biti takav
da nikada nećeš morati hodati!
Aaaaaa...!
Sa petom manje, Lucinda je dala sve od sebe da izdrži bol
Savršeno odgovara, vaše veličanstvo!
Nemaš više kćeri? Samo malu žgoljavu djevojku iz kuhinje,
koju je otac napustio, ali ona se ne može predstaviti. Ona je jako prljava.
Prepoznao bih te prelijepe oči bilo gdje. To je prava mlada!
Ti si moja prava mlada!
Kao kaznu za svoju okrutnost, Pepeljugine ptice
nasrnule su na polusestre.
i oslijepile ih.
Što se tiče Zlatokose, vještica ju je protjerala u močvaru, u najmračniji dio šume.
Zlatokoso?
Dragi moj! Ovdje sam!
Zlatokoso?
Zlatokoso? Jesi li to ti? Slijep sam, ne vidim.
Kako ti je to mogla učiniti?
- Zlatokoso! - Molim?
Mogu te vidjeti!
Ti si tu.
Hajde!
Nemamo puno vremena...
Hajde!
Našla sam te! Imaš i kravu!
Nasla si cipelicu! Imamo sva četiri predmeta!
Vidim kravu. Vidim cipelicu.
I plašt crven kao krv.
I kosu žutu kao kukuruz. Imamo sve.
Čekaj malo! Ta krava mi ne izgleda bijela kao mlijeko.
Naravno da je.
Mora da je!
Ova krava je prekrivena brašnom!
Što? Nisi nabavio pravu bijelu kravu.
Imamo kravu bijelu kao mlijeko. Najiskrenije, imamo.
- Pa gdje je, onda? - Uginula je.
I mislili smo da želiš živu kravu.
Naravno da želim živu kravu! Pokaži mi mrtvu kravu i oživjet ću je.
Oh. Ovuda, ovuda.
Jack!
A tu si! Jako sam se zabrinula za tebe!
Tamo je mrtav div u našem dvorištu!
-Je? -Znaš da je.
Mogao si poginuti! - Ali, majko, vidi.
Najljepša harfa.
Ukrao si previše.
Mogao si da poginuti dok si se spuštao niz oblake!
Isteklo nam je vrijeme! Ovdje je...
- Što se događa? - Oživjet će Bijelku.
- Ona to može? - Ona je vještica! Ona može učiniti bilo što!
- Vau! - Odmaknite se!
Bijelka. Vratila si se! Ne mogu vjerovati!
Skoro je ponoć!
Tiho! Nahrani predmetima kravu.
- Što? - Čula si me!
Nahrani time kravu
Stvarno!
Napuni ovo mlijekom. Ja ću. Ona samo meni daje mlijeko. Dragi dječače.
Neće!
Pogrešni sastojci.
Zaboravite na dijete!
Ne, ne, ne...
Čekaj! Pratili smo tvoje instrukcije. Jedan, krava bijela kao mlijeko. Točno?
Da.
I dva, plašt je zaista crven kao krv. -Da.
I tri, cipelica.-Da, i četiri, usporedio sam kosu sa ovim klipom kukuruza. -Da.
Povukla sam je od djevojke sa vrha kule...
Ti, što?! Bila sam tamo
i dotakla tu kosu! Rekla sam ti! Ja ne smijem dotaknuti sastojke!
Ne... Kukuruz! Kukuruz! Možeš iskoristiti svilene niti kukuruza...
Da! Da!
Izvucite ih iz klipa i nahranite kravu. Brzo!
- Radi! - Ona daje mlijeko!
Konačno!
Sada kada je to prošlost, sve što se činilo da je pogrešno, sada ja u redu.
Vještica je uspješno preokrenula, čari.
Pepeljuga je konačno prestala bježati od njenog princa.
Jack je ponovo sa svojom voljenom kravom
i njegova majka nosi najbolju odjeću koje zlatno jaje može kupiti.
I pekar i njegova žena su bili ponosni roditelji krupnog dječaka.
Hvala za cipelicu.
I kada je kraljevstvo ispunjeno srećom, oni koji su
zaslužili živjeli su sretno zauvijek...
Jack? Jack?!
Pažnja! Pažnja!
Bez panike. Ne paničarite!
Kraljevski princ se želi obratiti vjernim podanicima.
Pažnja!
Nema potrebe za brigom. To je bio potres daleko od našeg kraljevstva.
Nema razloga da se bojite.
Osobno ću istražiti izvor nemira.
Sada svi, vratite se u svoje selo
svojim životima!
Ali kada su se vraćali kroz šumu,
njima poznate staze su nestale bez traga
i njihovi životi su se neočekivano okrenuli.
Sve je tako drugačije.
Zdravo malena.
Zdravo G. Pekaru. - Dobro si?
Što radiš ovdje? Sa koferom?
Selim se kod bake. Naše selo se raspalo. Nigdje ne mogu pronaći svoju majku.
I sada ne mogu naći bakinu kolibu.
Kako to misliš? -Sišla sam u dolinu i ne mogu ništa prepoznati.
Nema staze. Gdje je ona? Gdje je baka?
Smiri se, smiri se. Možemo ti pomoći da nađeš baku bez staze.
Molim te uzmi ga na par trenutaka. - Stvarno?
Zašto plače svaki put kada ga uzmem?
Moraš ga držati kao da je lomljiv, pažljivo.
Ne želi me. Želi svoju majku! Ne mogu brinuti o njemu sve vrijeme.
Ja ću brinuti o njemu... Kada poraste.
Tko bi to mogao biti? To je Steward i kraljevska obitelj.
Zdravo!
Što vas dovodi u šumu? - Dvorac je uništen.
Ne! Kraljevstvo je napadnuto.
Što će kraljevska porodica učiniti?
Nemam pojma! Ne donosim odluke. Ja ih samo provodim.
Mislim da je najbolje da se vratimo u selo. Povest ćemo djevojčicu.
Ti ideš s nama.
To je Div! - Div žena!
Gdje je mladić koji je ubio mog muža?
Ovdje nema mladića! Nismo ga vidjeli.
Odmah ćemo ga dovesti. Ne mrdaj!
Ti si ta koja je uništila našu kuću a ne potres.
A tko je uništio moju kuću? Hoću njega!
Da li bi htjela slijepu djevojku umjesto toga?
Kako se usuđuješ? Ona želi dječaka!
Jack! Da li je neko vidio mog Jacka? Otrčao je i ja sam..
I ona ga također traži..
Dajte mi ga!
Jack je samo dječak! Nije imao hrane pa je dao svoju voljenu kravu
u zamjenu za čarobni Grah.
Dječak, hoću dječaka!
Ostavi mog dječaka na miru! - Čekam!
Ne ljuti je, ženo, ili ćeš nas sve poubijati!
Šetaš se kroz naše kraljevstvo sa tim velikim teškim cipelama, i uništavaš sve pred sobom!!!
Ti velika svađalice! Sakrit ću svog sina i nikada ga nećeš naći.
Nećeš nikad, nikad... Miči se ženo!
Dječak se skriva u zvoniku. Tamo ga možeš naći.
Da, to je točno.
Da. Zvonik. Tamo smo ga vidjeli! Ako nije,
vratit ću se večeras i naći ću vas!
Naći ću vas!
Vidite! Što ste joj to učinili?
Nisam je mislio povrijediti. Mislio sam za opće dobro.
Slušajte svi. Ako mislimo proći ovo, moramo se držati zajedno.
Neki ljudi su se prestali boriti sa divovima, drugi nisu.
Nemam vremena za razmatranje, ako nisam od pomoći, odoh se sakriti.
Idemo. Sve će biti u redu na kraju.
Ne uvijek.
Ne znam gdje misle da su pošli. Divovi su već uništili
cijelo selo.
Jedino što je ostalo u mojem vrtu su ovi Grahovi.
Što ćemo sada? -Nemamo izbora.
Nađi dječaka, i daj joj što želi.
Ali, ako to učinimo, ona će ubiti Jacka. Ako ne, ubit će pola kraljevstva.
Obećaj mi da nećeš dopustiti da uzme Jacka! Obećaj!
U redu, obećavam.
Zlatokoso!
Sigurna si!
Hvala nebesima!
- Tko si ti? - Sigurno se sjećaš?
Naravno da me ne prepoznaješ. -Majko?
Ovo sam ja u stvari, draga. Više te ne treba biti sram zbog mene.
Moraš poći sa mnom. Tamo je Div!
Moja draga. Dobro si? Zašto si pobjegla?
Uplašila sam se. Pođi sa mnom.
Ona ne ide s tobom. Ti ideš sa mnom.
Ja ne idem s tobom!
Niste mi ostavili izbora.
Ne!
O moj Bože! Ti! Ti si ona koja me je oslijepila!
- I zaključala mene u kulu. - Da te zaštitim.
I onda me protjerala na otok, usred močvare!
Samo sam pokušavala biti dobra majka!
Zlatokoso, ne!
Nikada nećeš biti sigurna s njim! -Vodi me odavde!
Zar ne shvaćaš? Ne želim te više vidjeti! Ikada!
Zlatokoso, Div!
Bez obzira što kažeš
Djeca neće slušati.
Bez obzira što znaš, djeca će odbiti
naučiti. Vodiš ih cijelim putem
i dalje te ne slušaju. Djeca mogu odrasti jedino
iz nečeg što voliš u nešto što si izgubio...
Jack!
Jack! Jack!
Jack!! Gdje si?
Jack!
Nikada ga nećemo pronaći. -Trebamo se rasporediti, to će nam povećati šanse.
-Ne, ne možeš sama. -Bit ću dobro.
- Što ako se izgubimo? Brojat ćemo korake odavde.
- Idem i ja. - Ne.
Ti ostaješ ovdje s bebom.
Mi se odmah vraćamo.
- Ostavit ćeš našeg sina s njom? - Da. Zaspao je.
Bit će siguran s djevojčicom. -Vrlo sam iskusna u brizi o bebama.
-Vidiš? -Ali, što ako se div vrati...
Što ako, što ako! Pet tisuća koraka
Kreni! 1,2,3
Čekaj!
Evo.
Uzmi ovo. Ne želim da se prehladiš.
Dobro. 1, 2, 3, 4,
- 5, 6, - Jack!
- 9, 10, - Jack!
69, 70, 71, 72, 73, 74...
Pozdrav, vaše veličanstvo.
Pozdrav.
Pozdrav, opet. U stvari, već smo se upoznali.
Da, naravno.
Ti si sigurno ovdje da ubiješ diva?
- Diva? Da. Sigurno si čuo da je div u našoj
sredini. Ne potres...
Ma naravno.
Div.
Da, i to žena div. Vrlo neobično, a?
Vjerojatno. I zašto si sama u šumi?
-Pa, došla sam sa mužem.
Mi smo... Vidiš, dakle... pa to je duga priča.
Pustio te je da lutaš sama kroz šumu? - Ne, u stvari to je bio moj izbor.
- Kako hrabro! - Hrabro.
Da.
Svašta se može dogoditi u šumi.
Mogu li vas poljubiti? Svakim trenom bi se mogli zaljubiti.
Ne žurimo se.
Ovo je suludo, što ja radim ovdje? Ja sam u pogrešnoj priči.
Čekaj, ne možemo ovo raditi! Ti imaš Princezu!
Pa, da, imam. -A ja imam pekara.
Naravno,
u pravu si... Kako bedasto.
Ludosti se mogu dogoditi u šumi
Još jednom, molim te... neka naša oklijevanja ostanu ušutkana.
Svaki tren, veliki ili mali, je ipak tren. zgrabi tren, nebo može pasti svakog trena!
Ali ovo nije u redu!
Pravo i pogrešno ne vrijede u šumi.
Samo osjećaji. Zarumenimo na tren.
Život je često neugodan...
To sigurno znaš, a za neugodu, najbolje je sada.
Sada je tren.
77, 78,
479, 480,
481, 482, Oprostite, gospođo.
Da li ste vidjeli dječaka...
Ovoliko je visok... -Žao mi je, mogu li nešto učiniti?
Drveće je porušeno.
Majčin grob, uništen.
Oh. Žao mi je.
Ne bih se trebao žaliti. Sigurna sam da su ostali mnogo patili poslije potresa.
Potres? To nije bio potres... to je div koji terorizira kraljevstvo!
Pa, sigurna sam da će princ vidjeti da div pustoši našu zemlju.
Princ? Nema sumnje, on je tu negdje zavodi neku mladu djevojku.
Što?!
Nalikuješ Princezi... Samo si prljava.
O ne, ti jesi Princeza! - Oprosti. Nisam te prepoznao.
Ne, ne. Molim te... Ustani! Ja nisam princeza, ovdje!
Morala sam se prerušiti. Nije mi dopušteno da bez pratnje napuštam palaču.
Ako hoćeš, možeš poći sa mnom.
Bit ćeš sigurna s nama. - Hvala ti.
- Moram te ostaviti. Sada idem ubiti diva.
Neću te zaboraviti, kako si hrabra da budeš sama u šumi.
I kako činiš da se osjetim živim.
Što je to bilo?
Jesam li to ja? Da li je to on?
Da li me je stvarno princ poljubio i ljubio me? I ljubio me? I ljubio me?
I jesam li mu uzvratila? Da li je to bilo krivo?
Jesam li luda? To je sve? Da li mu nedostajem? Iznenada sam mu dosadila?
Budi se! Prestani sanjariti
o ljubakanju u šumi
Ne stoji mi. Što je to sa šumom?
Natrag u život, natrag u smisao, natrag djetetu,
natrag mužu, nitko ne živi u šumi.
Tamo su zavjeti, kravate, potrebe, standardi
Tamo je ono što treba i ne treba.
Zašto ne oboje umjesto toga? Tamo su odgovori, ako si pametan:
Imaj dijete da te grije i pekara za kruh i princa
za bilo što...
Nikada! To je zbog šume.
Suoči se sa činjenicama, nađi dječaka
pridruži se grupi, zaustavi diva
i samo izlazi iz ove šume.
Jel to bio on? Da, je.
Jesam li to bila ja? Ne, nisam
već samo trik šume.
Samo tren, jedan jedinstven tren koji prođe...
Sve je to ni manje ILI više, ILI jedinstven ILI veličanstven?
Zar je to sve? Zar nikad nije kraj?
Za to je šuma:
za ove trenutke u šumi.
Oh, da je život sačinjen od trenutaka
čak tu i tamo po neki loš...
Ali da je život samo tren. Nikad ne bi znao da imaš jedan.
Prvo vještica, dijete, pa princ, onda tren. Tko može živjeti u šumi?
I da bi dobio ono sto želiš, samo na trenutak...
ovo je opasna šuma...
Neka trenutak prođe. Ne zaboravi ga na trenutak, ne...
sjećanje da si imao jedan ¨I¨, ono ¨ILI¨
čini da ¨ILI¨ znači više nego prije.
Sada razumijem... I vrijeme je da napustim šumu!
72, 73,
- Trebala se vratiti do sada. - Neće se ona izgubiti.
Sigurna sam da će se uskoro vratiti.
- Ne, moram ići i potražiti je... - Vidi koga sam našla!
Ti me loviš! - Pusti ga!
Pustit ću ga kada ga predam divu.
Zaustavi je! - Ostavi ga na miru!
- Makni se od njega. - Stani! Stani rekao sam!
Gdje si ovo našao?
Žao mi je gospodine... - To je od moje žene!
Žao mi je. Došao sam zbog nje. Bila je na rubu litice...
Što to govoriš?
Kako grozno... - Ne. Ne...!
Za sve sam ja kriv.
Pustio sam je da luta sama.
Trebao sam je držati uz sebe. - Kajanje te neće nikuda odvesti.
Moja žena je mrtva! -Budi se! Kada si mrtav, mrtav si.
Sada je vrijeme da odvedemo ovo dijete divu prije nego što nas sve... Makni se od njega! Ne!
Nije trenutak kada trebaš biti mekog srca. On ide divu i vodim ga sa sobom.
Da! On je jedini krivac!
Zbog tebe je div tu i moja žena je mrtva!
Ali nije moja krivica, dobio sam taj Grah! Ti si me uvjerio da mijenjamo
moju kravu za Grah! I bez tog Graha ne bi bilo stabljike
kojom bi se popeo kod divova u startu!
Čekaj malo. Čarobni Grah za onako staru kravu za koju si morao lagati
da bi je prodao, kako kažeš! Gdje to manje cijene Grah?
Gdje ga ne cijene?
Oh, i reci nam tko te uvjerio da ukradeš to zlato!
- Vidiš, tvoja je krivnja. - Nije!
- Da, je! - Nije!
Istina je. - Čekaj malo,
Ipak sam ukrao zlato da bih dobio natrag kravu od tebe!
Dakle, tvoja je greška! - Da! -Ne, nije!
Čuvao sam taj Grah, ali naša kuća je bila ukleta.
Ona nas je natjerala da uzmemo kravu da skinemo kletvu!
Kriv je njegov otac kome je kletva i namijenjena
i kuća je prokleta zajedno sa njim!
Oh. Onda je njegova krivnja! - Dakle. -Njegova je krivnja.
Ne. -Da, je, njegova je.
Nagađam... - Čekaj malo
ipak, oborio sam stablo Graha, zar ne? To je jasno.
Ali bez stabljike, čudno je
kako je drugi div sišao dolje u početku? Drugo...
Da! - Kako?
Hm... Pa, tko ima ostatak Graha?
-Ostatak Graha? -Ostatak Graha? Bacio si ostatak Graha?.
Nisam! U stvari, jesam.
- Pa onda je tvoja krivnja! Ne nije jer sam ga dao ženi!
Pa onda je njena krivnja...! Ne, nije!
Pa čija je onda? Čekaj malo!
Ona je zamijenila taj Grah da bi dobila tvoju cipelu,
tako da onaj što zna što je bilo s Grahom si ti! Misliš stari Grah
koji je tvoja žena, o Bože, ali nisam znala pa sam ga bacila...
Dakle, ne gledaj ovamo!
Pa onda je tvoja krivnja! -Ali... - Vidite, njena je krivnja -Ali
a ne moja, uopće! - Ali, što?
Da se nisi ponovo popeo gore...
bio si pohlepan! Trebala ti je ta kvočka?
- Ali uzeo sam je za moju majku! - Pa onda je njena krivnja!
Da, a što je sa harfom na trećem mjestu? Harfa... da!
Ona me je izazvala! -Izazvala sam te? - Izazvala si me!
Rekla je da sam plašljivac! -Ja? Ona me je izazvala!
- Ne, nisam! - Onda je tvoja krivnja! -Stani malo!
Ako ga nisi izazvala. I da si ostavio harfu na miru, ne bismo bili u problemu na početku!
Da ga nisi bacila -Pa da ga nije zasadila odmah! Izbjegli bismo Grah u početku! Ti si kriva!
Zadnja je ponoć.
Zadnja je želja. Zadnja je ponoć.
Uskoro će narasti... mljac!
Reci malu laž. Ukradi malo zlata.
Prekrši malo zavjet, zar nisi? Morala si imati princa.
Morao si uzeti svoju kravu.
Morao si ispuniti želju, nije bitno sada… kako god…
Nije važno sada. - Zadnja je ponoć.
Usponi... padovi!
Ništa osim zadnje ponoći.
I svi su apsolutno razbijeni!
Ne možemo ništa učiniti... Nije sasvim točno:
Uvijek joj možemo dati dječaka.
Ne, naravno, važna je krivnja. Netko koga ćete okriviti. Dobro.
Ako je to ono u čemu uživate, određujete krivnju,
ako je to cilj, evo, optužite mene!
Samo mi dajte dječaka.
Ne.
Tako ste fini. Niste dobri. Niste loši.
Vi ste samo fini. Ja nisam dobrica, ja nisam fina,
ja sam samo u pravu.
Ja sam vještica. Vi ste svijet.
Ja sam zaostala, nikome ne vjerujem, ja sam vještica.
Vi ste svi lažovi i lopovi. Kao njegov otac,
Kao što će njegov sin isto biti. Oh, zašto brate moj?
Ti samo radiš sta hoćeš. Zadnja je ponoć.
Pa, zbogom svima. Dolazi vam brzo
ponoć. Uskoro ćete vidjeti kako nebo pada.
Evo, želite Grah? - Uzmite još jedan Grah
Grah je stvoren da vas učini bogatim!
Zasadite ga i vinut će se... Evo, želite još?
Začujte urlike: div stiže...! Oh, dobro, možete kriviti drugu vješticu.
Zadnji je stih. Sada, prije nego ponoć prođe
ostavljam vam moju zadnju kletvu: ostavljam vas same. Njegujte vrt
vaš je. Sami i odvojeni,
Svi četvoro. U redu majko, onda...?
Izgubih Grah ponovo! Kazni me kao onda! Daj mi kandže i pakost,
samo me kloni od njih, i sumornosti, i strašnog suda i gruvanja!
Možda nisam trebao krasti od divova...
Možda nisam trebala skretati sa staze...
Možda nisam trebala prisustvovati na balu..
- Da. Možda nisi trebala... - Što radiš to?
- Što dalje odavde. -Ali rekao si da se moramo zajedno izbaviti.
Nije važno da li smo zajedno ili razdvojeni.
Treba nam tvoja pomoć.
Ne razumijete. Ovisio sam o ženi, za sve. Ona je bila ta koja pomaže.
Ostavit ćeš svoje dijete? – Bit će sretnijiu naručju princeze...
Ali, čekaj...
Što ti radiš ovdje? Sine. - Ne želim pričati s tobom.
Zbog tebe se sve ovo događa! Odlazi!
Žao mi je. Učinio sam blesave stvari. - A zašto si to učinio?
Zašto si uzeo vještičji Grah?
Bio je tamo i želio sam ga. Nisam razmišljao, bio sam neobazriv.
Sebičan. -Da.
Ukrao si ga i bio si uhvaćen, i učinio si što si učinio. Samo si pobjegao.
Kada je tvoja majka umrla, ja sam...
Zamrzio sebe i pobjegao od svoje krivnje
i svog srama... - ... i svog sina.
Da, i svog sina. I žao mi je. - Pa što hoćeš onda?
Zar ne praviš istu grešku? Zar ne bježiš?
Budi bolji od mene, sine.
Učini bolje...
Kada bi postojao neki način da iznenadimo diva.
Previsoka je da je iznenadimo.
Znala sam da neće odustati.
On ne bi ostavio svoje dijete. - Činilo se kao da ga ostavlja.
Daj mi mog sina.
Hej, hej.
Što ćemo sada? -Moramo osloboditi kraljevstvo od diva zajedno.
Vratit će se uskoro; evo plana.
Dat ćemo Jacka divu.
Iskoristit ćemo te kao mamac da namamimo diva u jamu katrana.
Ptice mogu pomoći! -O dragi prijatelji, treba nam vaša pomoć kao nikad.
A princ?
Nije važno sada! Bitno je da smo našli način da porazimo diva
O, da,
hvala vam ptičice.
Možeš pričati sa pticama? - Ptice će odraditi svoj dio.
U redu, nemamo puno vremena.
- Uzbuđen sam. - Prvo, treba nam oružje.
Tvoj otac je vrlo hrabar. I mi ćemo biti vrlo hrabri.
Jeste li dobro, gospođice?
Div je otišao u tom pravcu.
Draga moja!
Nisam te prepoznao. Što radiš ovdje?
Sa djetetom?
Moraš se vratiti u dvorac.
Tamo je div. - Ne bojim se toga.
Ljubavi moja, što je?
Možda ti nisam jedina ljubav. - Volim te. Doista te volim.
Ako me voliš, zašto lutaš?
Mislio sam, pošto si moja, da neću poželjeti više.
Ako se ovako ponašaš kao princ, kakav bi kralj bio?
Odgojen sam da budem šarmantan, a ne iskren.
Mislim da trebaš krenuti. - Stvarno to želiš?
Kuća mog oca bila je noćna mora. Tvoja kuća je pravi san.
Sada želim nešto između.
Uvijek ću voljeti onu djevojku koja je stalno bježala.
A ja dalekog princa.
Pažljivo. Ne tako brzo. - Ne brini
ovo je lakše od stabla Graha.
Na drvetu su, tamo. Napravili smo omču od mog plašta.
I ja se želim popeti na drvo. - Drago mi je da si tu da mi pomogneš.
Što nije u redu?
Mislim da će moja majka i baka biti potresene zbog mene.
Zašto?
Rekle su mi da ih učinim ponosnim a ja ću ubiti nekoga.
Ne nekoga.
Već diva koji je učinio dosta štete. - Ali div je osoba.
Zar nećemo oprostiti?
Majka te ne može voditi.
Sada si sama.
Samo sam ja kraj tebe.
Ipak, nisi sama.
Nitko nije sam, iskreno. Nitko nije sam.
Želim...
Znam.
Čekaj da moja majka čuje da sam pokorio Diva.
Jack!
Jack, ima nešto što bi trebao znati.
U vezi tvoje majke je. - Što?
Nije uspjela.
Ubio ju je Div? -Ne, nije tako. Svađala se
sa divom, pokušala da te zaštiti, i Steward ju
je gurnuo, i... pala je.
Steward će platiti za ovo! - Nemoj, Jack!
Kada ubijemo diva, onda ću njega ubiti.
Nećeš ništa tako učiniti. Pogriješio je i treba ga kazniti.
Nije lako kao što se čini.
Majka nije sada tu. - Pogrešne stvari, ispravne stvari.
Tko zna što bi rekla? - Tko može reći što je istina?
Ništa nije jasno sada. - Učini, bori se.
Osjećaš se kao da si izgubljen? Odluči, ali nisi sam/a.
Vjeruj mi, nitko nije sam.
Vjeruj mi. - Iskreno...
Ljudi griješe. - Očevi, majke,
Ljudi griješe.
Drže se svoga, i misle da su sami.
Čast njihova griješi. Bori se za njihove greške...
Svatko napravi neku drugu užasnu grešku.
Vještice mogu biti u pravu, divovi mogu biti dobri.
Ti odlučuješ što je u redu, Ti odlučuješ što je dobro.
Samo zapamti:
Netko je na tvojoj strani.
Našoj strani. Našoj strani. Netko pak nije.
Kada gledamo s naše strane...
Možda zaboravimo:
Oni nisu sami
Nitko nije sam
Netko je uz tebe... Nitko nije sam..
Kreni, Jack!
Budi pažljiv.
Evo je, dolazi!
- Gdje je taj dječak? - Imamo ga.
- Gdje? - Skriva se na drvetu!
Evo me!
Spreman? - Spreman!
Dobre ptičice! - Ne izgleda baš sretno.
Pazi, Jack! - Jack!
Jack!
- Gdje su? - Jack!
Jack? G. Pekar?
Jack? Ovamo!
Jack!
Budi pažljiva!
Jesi li dobro?
- Gdje je on? - Nije sa tobom?
- Jack! - G. Pekar?
Jack!
Pomogni mi.
Jack, ovdje sam.
Jesi li u redu?
Dobro si?
Jesam, jesam.
Uspjeli smo! Uspjeli smo! Dođi ovamo.
Sada se svi možemo vratiti kući. - Kojoj kući?
Nemam nijednu da se brine o meni. I nemamo gdje ići
pa ćemo se useliti kod tebe. - Pa...
Naravno!
Naravno da možete poći kući sa mnom. - Ideš i ti.
Ako želiš. Rado bih ti pomogla oko tvoje kuće...
Ja ustvari uživam kad čistim.
Evo... daj ga meni.
Pssst!
Psssst!
Znam da ti nedostaje majka.
-I meni nedostaje.
Možda nisam mislio da imam djecu. Ne govori tako!
Naravno, tebi je suđeno da imaš djecu.
Ali, kako da budem dobar otac kad nisam imao oca da mi pokaže?
-Samo smiri dijete. Da, smiri dijete...
Vidi, ispričaj mu priču kako se sve ovo dogodilo.
Otac i majka budi, znat ćeš što trebaš raditi.
Sam.
Ponekad te ljudi ostave
na pola puta kroz šumu.
Nemoj da te to rastuži.
Nitko dobre ne ostavlja, nisi sam.
Nitko nije sam.
Drži ga spram svjetlosti sada, neka vidi sjaj...
Sve će biti u redu sada...
Kaži mu što znaš...
Nekada davno, u dalekom kraljevstvu
malo selo ležalo je na rubu šume...
I u ovom selu živjela je mlada djevojka... PRIČAJ IM PAŽLJIVO, DJECA ĆE SLUŠATI
Bezbrižni mladić... i djetinjasti pekar... PAZI ŠTO RADIŠ
sa svojom ženom.
I jednog dana pekar i njegova žena bili su u svojoj radnji VODI IH KROZ ŽIVOT, DJECA ĆE SJATI.
Kada je vještica upala, otpuhala vrata... DJECA ĆE TE PITATI KOJIM PUTEM DA IDU
DA NAUČE ŠTO ĆE POSTATI.
PAŽLJIVO PRIJE NEGO ŠTO KAŽEŠ ´SLUŠAJ ME´.
DJECA ĆE SLUŠATI
PAŽLJIVO SA SVOJIM ŽELJAMA
ŽELJE SU DJECA. PAŽLJIVO KRENU PUTEM...
ŽELJE DA IH OSTVARE....