Hol volt, hol nem volt, egy messzi királyságban
volt egy kis falu az erdő szélén.
* Vágyom... *
És ebben a faluban...
* Mindennél jobban. *
élt egy fiatal leány...
* Jobban, az életnél, jobban, a drágaköveknél. *
egy gondtalan lányka...
* Vágyom... *
* Jobban, az életnél. *
és egy pék, feleségével...
* Vágyom... *
kiknek nem volt gyermeke.
* - Mindennél jobban. - A Holdnál jobban is. *
* Vágyom... *
* A király ünnepélyt rendez. *
* Az életnél is jobban. *
* - Vágyom... - Vágyom, hogy mehessek az ünnepélyre. *
* A gazdagságnál is jobban. *
* És a bál... *
* Ó, bár több tejet adna a tehenünk. *
* - Mindennél jobban. - Ó, bár lenne gyermekünk. *
* Kérlek, pajti. *
* Gyermeket szeretnék. *
* Ó, bár elmehetnék az ünnepélyre. *
* Ó, bár adnál nekünk tejet. *
* Ó, bár... *
El akarsz menni az ünnepélyre?
A szegény lány szülei meghaltak.
Te, Hamupipőke és az ünnepély?
Elmennél az ünnepélyre?
Az ünnepélyre? A király ünnepélyére?
És most a mostohaanyjával élt.
Az ünnepély?
Akinek volt két gyermeke.
* - Nézd a körmeid! - Nézd a ruhád! *
* Kinevetnék az emberek, *
* és ő mégis el akar menni az ünnepélyre *
* és a herceg előtt táncolni. *
Mindháromnak gyönyörű volt a külseje,
ám a szívűk gonosz és romlott volt.
Az ifjú legénynek nem volt apja és az anyja...
* Ó, bár... *
...nos, teljesen kétségbeesett volt.
* Ó, bár ne lenne a fiam bolond. *
* Ó, bár ne lenne kész felfordulás a házam. *
* Ó, bár több tejet adna a tehén. *
* Ó, bár a falak aranyból lennének. *
* Oly sok mindent szeretnék... *
Az ég szerelmére, mit csinálsz a tehénnel
idebent a házban?
Azt gondoltam, ha melegben van talán több tejet adna.
Ő egy nőstény!
Hányszor kell még elmondanom,
hogy csak a nőstények adnak tejet?
És volt még egy kis, éhes leányka,
ki mindig piros köpenyt viselt.
Hé!
* Ó, bár... *
* Nem nekem lesz. A nagyimnak viszem az erdőbe. *
* Csak egy vekni kenyeret, kérem! *
* A szegény, idős, éhes nagyimnak vinném az erdőbe. *
* Csak egy kenyeret. Kérem! *
Hamupipőke.
Ha felszeded a lencsét,
és időben befejezed a házimunkát,
talán eljöhetsz velünk a bálba.
Induljunk, hölgyeim!
Igenis, anyánk.
Sok sikert.
* Gyertek, kicsi madárkák *
* messzi-messzi tájakról, *
* mezők, kastélyok és tavacskák felett szálljatok! *
* Gyerünk, pajti! *
* Gyertek, kis madárkák keressetek a hamuban! *
* Csipegessetek a hamuból, a vödörbe, *
* de fürgén! *
Telitalálat!
Mit művelsz?
Ne tettesd magad!
És most figyelj jól, fiam!
Tejfehért el kell adnunk.
Anya, ne! Ő a legjobb tehén a világon!
Volt. Már hetek óta nem adott tejet.
Nincs pénzünk, ételünk, el kell adnunk!
De Tejfehér a legjobb barátom!
Csak nézz rá!
* Bogarak vannak a tőgyén, *
* Rovarok a szemében, *
* Púpos a fara, csak egy nagy teher. *
- De, anya... * - Nincs időnk habozni, *
* Miközben csak romlik a húsa, *
* és senki sem tart tehenet barátként. *
Néha elgondolkozom, hogy mi is jár az eszedben.
* Ideje indulni az erdőbe! *
* Gyűlölök elindulni, de mennem kell, *
* ideje indulni az erdőbe, *
* megkezdeni az utat. *
* Irány az erdő, a fákon át *
* ahol már várnak, hölgyem. *
* Irány az erdőbe, a nagyi házához. *
- Hagyd már! - Egyszerűen nem tudom...
* Irány az erdőbe, a nagyi házához. *
Tudod az utat?
* A cél világos, az út is tiszta, *
* nem félek én, hát senki se féljen. *
* Az erdő csak fákból áll, a fák csak fák. *
* Utálom ezt megkérdezni, de nincs véletlenül egy kosaruk? *
Persze, hogy van.
Gondolom, nem tervezed, hogy bármit is kifizess?
Ne kóborolj el és érj haza sötétedés előtt!
Hagyhatnál néhányat a nagyinak is.
- Te jó... - Hagyd csak!
Egy kis tolvaj!
* Irány az erdő, hegyen-völgyön át, *
* egyenesen előre, tudom jól, *
* az erdőbe, ki tudja, *
* mi vár rám az úton, *
* irány az erdőbe, némi kenyérrel, *
* a beteg nagyinak, *
* nem tudni, még mi vár rám, *
* mert nagyi akár halott is lehet. *
* De irány az erdő, irány az erdő. *
* Irány az erdőbe, a nagyi házához. *
* Haza, mielőtt besötétedne. *
Hamupipőke!
Gyere fel!
* Repüljetek, madarak, vissza az égre! *
Rád várunk!
* Vissza messzi-messzi tájakra, *
* a mezőkre, és a... *
* Igyekezz, és csináld már a hajam, Hamupipőke! *
* Tényleg ezt a ruhát viseled? *
* Itt van egy kis lyuk, Hamupipőke. *
* Nem tudnád eltüntetni? *
* - Gyönyörű vagy. * - Tudom.
- Nekem mondta. - Nem, nekem.
* Anya azt mondta, légy jó, apa azt, légy kedves. *
* Erre tanítottak. *
* Légy kedves, Hamupipőke, jó Hamupipőke. *
* - Kedves, jó, jó, kedves. * - Szorosabbra!
* Miért legyek jó, ha senki sem veszi észre? *
* Te nem számítasz, de ne törődj vele, Hamupipőke! *
* Kedves Hamupipőke, kedves, jó, jó, szép, kedves. *
Ne ilyen szorosra, ostoba!
Vajon ki lehet az?
Már eladtunk mindent!
A boszorkány az a szomszédból.
Már nincs kenyerünk.
Nem kell a kenyeretek.
Akkor mit szeretne?
Amit én szeretnék? Inkább amit ti szeretnétek.
Semmi sem mocorog abban a pocakban, nem igaz?
És soha nem is fog.
Hacsak...
pontosan úgy nem tesztek, ahogy azt mondom.
Három nap múlva megjelenik majd a kék Hold.
Csakis ekkor törhető meg az átok.
Miféle átok?
Az amelyik házatokon van.
Miről beszél?
Egyszer régen,
amikor te még csak egy kisbaba voltál,
az apád idehozott téged, és a fiatal feleségét.
Imádnivaló pár voltak.
De annál kevésbé imádnivaló szomszédok.
Tudod, az anyád várandós volt,
és elég kívánós is.
Csodálta a gyönyörű kertem,
és azt mondta az apádnak,
hogy mindennél jobban a világon
zöldségekre vágyik...
Zöldség, zöldség és semmi más.
Petrezselyem, bors, káposzta és zeller.
Spárga és zsázsa. És páfrány és saláta.
Azt mondta: "rendben", de nem egészen volt rendben,
mert rajtakaptam ősszel, egy este a kertemben.
Kirabolta, meggyalázta.
Kitépte a répáimat, ellopta a borsmustárom.
Kitépte a harangvirágom, az egyetlenem, a kedvencem.
El kellet volna átkoznom rögtön ott.
Kővé változtathattam volna.
Vagy egy kutyává.
Vagy székké.
De hagytam, hogy övé legyen a virág.
De ezért azt mondtam: ami fair, az fair.
"Az enyém lesz a gyermek, akit a feleséged hordoz,
és akkor kvittek leszünk."
Volt egy fivérem?
Nem.
De volt egy nővéred.
Hol van most?
Ő már az enyém,
és soha nem ismered meg.
Ez kis ár, ahhoz képest, amit az apád miatt én fizettem.
A fiatalságomba, a szépségembe került.
Az anyám figyelmeztetett,
a csúfság átkával büntet, ha egyet is elvesztek.
Miből?
A babokból.
- Babok? - Különleges babok.
Elengedtem. Nem tudtam, hogy ellopta a babokat.
Néztem, ahogy mászik, felfelé a falon.
Amikor bumm, egy villámlás!
Nos, ez egy másik történet. Mindegy is.
De végre eljött a nagy nap. Betartottam az ígéretem.
"Jaj, ne vidd el a babát!", kértek, és könyörögtek.
De elvittem, és elrejtettem, hogy soha többé ne találják meg.
Az apád sírt, az anyád meghalt.
És még egy kis ráadásként, bevallom, élveztem,
azt mondtam, "Bocsi, még mindig nem lágyultam el."
Elátkoztam őket,
és téged is, fiam.
A családfád elátkozott
és meddő.
Hogy tehetted ezt?
És amikor az anyád meghalt,
az apád elhagyott téged.
Az apád nem volt apa,
akkor neked miért kellene annak lenned?
Annyira sajnálom! Annyira sajnálom!
Nincs több hűhó, és nincs több jelenet.
És a kertem virágzik. Látnotok kellene a nektarint!
A királyoknak és királynőknek is ugyanezt mondom,
soha, soha, de soha, ne szórakozz a növényeimmel!
Főleg ne a babokkal!
De miért kell a következő faluba mennünk?
Mert ebben a faluban mindenki tudja,
hogy hetek óta egy csepp tejet sem adott.
De ez csalás.
Éhezünk, Babszem Jankó!
Hát nem érted?
Tehát, 5 font alatt nem adhatod el.
Figyelsz rám egyáltalán?
Igen.
Mennyit kell kérned érte?
5 fontnál nem többet.
- Ötnél nem kevesebbet! - Ötnél!
* Itt az ideje az erdőbe menni. *
* Élnünk kell, nem számít hogyan. *
* Irány az erdő, eladni a tehenet, *
* el kell kezdeni az utat.*
* Egyenesen az erdőbe, ne késlekedj! *
* El kell mennünk a piacra. *
* Irány az erdő, az út vége! *
* Irány az erdőbe, eladni egy barátot! *
Vissza akarjátok fordítani az átkot?
Előbb szükségem van egy bájitalra.
Menjetek az erdőbe, és hozzátok vissza nekem...
egy, a tehenet, ami fehér, mint a tej.
Kettő, a köpenyt, ami piros, mint a vér.
Három, a hajat, ami arany, mint a kukorica.
Négy, a cipőt, ami színarany.
Hozzátok el ezeket,
mielőtt három nap múlva ilyenkor éjfélt nem üt az óra!
Akkor a kék Hold újra megjelenik,
ami csak 100 évente egyszer fordul elő.
Hozzátok el, és garantálom,
hogy a gyermek olyan tökéletes lesz, amilyen tökéletes csak lehet.
Irány az erdő!
Hölgyek, a kocsi vár!
* Nos, elmehetek az ünnepélyre? *
Az ünnepélyre?
* Kedvesem, azok a körmök, az a ruha. *
* A lencse egy dolog, de, kedvesem, *
* az ünnepély bolondjává tennél minket. *
* És megaláznád a herceget. *
Az ünnepély három estén át tart.
Valamelyikre csak elmehetnék.
A király feleséget keres a fiának, nem egy szolgálólányt!
Indulnunk kell!
Állj!
Gyerünk!
Indulj!
* Ó, bár... *
Nézd, mit találtam! Tessék, vidd ezt!
Ezt nem veszem fel!
- Miért? - Az apámé volt.
Hallottad, mit mondott. Minden az apám hibája.
Nem akarom, hogy közöm legyen hozzá.
Babok?
Ezek biztosan a boszorkány babjai.
Elvisszük magunkkal!
- Mi? - Igen.
Mi? Te nem jöhetsz. Veszélyes odakint.
Segíthetnék!
Nem, ezt egyedül kell csinálnom.
* A varázslat az én házamon van, csak én tudom feloldani. *
* Nem, nem a varázslat a mi házunkon van. *
* Együtt kell feloldanunk! *
* A varázslat a mi házunkon van. *
Szóval, mit is kell visszahoznom?
Nem emlékszel?
* A tehén, ami fehér, mint a tej. A köpeny, ami piros, mint a vér. *
* A haj, ami arany, mint a kukorica. A cipő, ami színarany. *
* A tehén, ami fehér, mint a tej. A köpeny, ami piros, mint a vér. *
* A haj, ami arany, mint a kukorica. A cipő, ami színarany. *
* Bárcsak elmehetnék az ünnepélyre! *
* De hogy is tudnék elmenni az ünnepélyre? *
* Tudom, meglátogatom anya sírját. *
* A sír a fűzfánál van. *
* Elmondom, hogy el akarok menni a király ünnepélyére. *
* Irány az erdő, ideje indulni! *
* Talán hiábavaló lesz az egész. *
* De akkor is, irány az erdő indulnunk kell az útra. *
* Irány az erdő, a cél biztos, jól ismered! *
* De ki tudja? *
* Irány az erdő feloldani a varázslatot! *
* Irány az erdő meglátogatni anyát! *
* Irány az erdő eladni a tehenet! *
* Megszerezni a pénzt. *
* Elmenni az ünnepélyre. *
* Irány az erdőbe a nagyi házához! *
* Az út tiszta. *
* A fény is jó. *
* Nem félek én, hát senki se féljen. *
* Az erdő csak fákból áll, a fák csak fák. *
* Nem kell félni! *
* Van valami ott a tisztáson. *
* Ne késlekedj, irány az erdő! *
* De nehogy letérj az útról! *
* Irány az erdő, ki tudja *
* mi leselkedik az úton. *
* Irány az erdő megszerezni, *
* amiért megéri utazni. *
* Irány az erdő látni a királyt! *
* - Eladni a tehenet. - A bájitalért. *
* Látni, eladni szerezni, hozni. *
* Tenni, menni az ünnepélyre. *
* Irány az erdő! *
* Látni, eladni szerezni, hozni. *
* - Irány az erdő! - Az ünnepélyre! *
* Irány az erdő, irány az erdő! *
* Irány az erdőbe, aztán ki onnan! *
* Látni, eladni szerezni, hozni. *
* Tenni, menni az ünnepélyre. *
* Irány az erdőbe, aztán ki onnan! *
* És hazaérni sötétedés előtt. *
Az erdő mélyén
Hamupipőke ültetett egy fát az édesanyja sírjánál.
Gyakran látogatott oda és annyit sírt,
hogy a könnyeivel öntözött ág
egy csodálatos fa lett.
* Ó, bár... *
Mit kívánsz, gyermekem?
* Tudod, mit is kívánsz? *
* Biztos, hogy azt kívánod, ami jó neked? *
* Ha tudod, mit szeretnél, *
* hát kívánd azt, *
* kérd a fát, *
* és teljesül kívánságod. *
Köszönöm, anya!
Nagyihoz vezető útján
a kislány hirtelen
az erdő egy nagyon szokatlan részén találta magát.
Szép napot, ifjú hölgy!
Jó napot, Farkas úr!
Hova ilyen sietősen?
A nagyimhoz.
És mi lapul a kosárkádban?
Kenyér. Nagyinak.
Hogy olyat ehessen, amit szeret, és jobban legyen.
És merre lakik a nagymamád?
Még egy negyed kilométerre be az erdőbe.
Egy hatalmas tölgy belsejében.
* Nézd ezt a testet, friss és finom. *
* Helló, pici lány. *
* Zsenge és friss, sehol egy hiba. *
* Helló, pici lány. *
* Ez az egy különösen lédús. *
* Ízletes. *
* Helló, pici lány. Hova ez a sietség? *
* Nem szedsz egy kis virágot? *
* Még órákig fent van a Nap. *
* Használd ki az időt! *
* Anya azt mondta, "Csak egyenesen", ne késs, ne térj le. *
* Lassan a testtel pici lány, jól figyelj! *
* Édesen csivitelnek a madarak. *
* Teljesen lemaradsz, *
* ha ily fürgén haladsz. *
* Először a Nagyi, aztán a pici lány. *
* Milyen kellemes párocska. *
* Tökéletes. Egy törékeny, és egy rugalmas. *
* - Egy pillanat, kedveském. - Anya azt mondta, *
* "Kövesd az utat, ne térj le róla!" *
* Valóban, pici lány? Minden út *
* tele van újdonsággal. *
* Olyan unalmas lenne, *
* ha ezt kihagynád. *
* Gondolj csak a porhanyós, öregedő csontokra. *
* Aztán valami frissre, amit ízlelsz. *
* Gondolj a pompás élvezetre. *
* Kettő egy nap alatt, *
* nincs is szó, ami kifejezné, *
* azt az érzést, *
* amikor a vacsorádhoz beszélsz. *
Nagyinak.
* Anya azt mondta, ne kóboroljak, *
* de talán egy kis késés belefér. *
* Nagyi biztos örül majd egy kis csokornak. *
Viszlát, Farkas úr!
Viszlát, pici lány!
És helló!
Mire vársz még? Fogd a köpenyt!
Megijesztettél!
Hozd, hozd, hozd!
Mégis hogyan szerezzem meg?
Odamész a kicsikéhez, és elveszed!
Nem vehetem csak úgy el a kislánytól.
- Miért nem te veszed el? - A szabály miatt.
Mit gondolsz, miért kértelek meg rá?
Nem érinthetem meg egyik tárgyat sem.
Szerezd meg, amit kell!
Szia, kicsi lány!
Helló, Pék úr!
Hagytál a sütiből a nagyinak is?
Mindet megettem, és még egy fél vekni kenyeret.
Értem.
És mondd csak, hol szerezted ezt a gyönyörű köpenyt?
- A nagyim csinálta nekem. - Valóban?
Én is örülnék egy ilyennek.
Elég nevetségesen nézne ki.
Valóban, nemde?
Megnézhetem?
- Ne! - Szükségem van rá.
Ez az enyém, adja vissza!
Adja vissza!
Sajnálom, sajnálom! Csak biztos akartam lenni,
hogy nagyon szereted a köpenyt.
Na, indulj a nagyihoz,
és vigyázz a farkasokkal!
Inkább egy farkassal, mint veled még egyszer!
Ez reménytelen!
Sose találom meg a piros köpenyt,
sem a sárga cipőt, és az arany tehenet.
Vagy lehet, hogy arany cipő, és sárga tehén?
* A tehén fehér mint a tej. *
* A köpeny piros, mint a vér. *
* A haj sárga, mint a kukorica. A cipő szín... *
- Mit keresel itt? - Elfelejtetted a sálad.
Nem kellene itt lenned. Veszélyes itt.
- Segíteni akarok. - Nem!
* - Az átok az én házamon van. - Mi házunkon. *
* Csak én törhetem meg. *
* - Együtt kell megtörnünk. - Az én házamon. *
Az átok...
Tehén, ami fehér, mint...
a tej.
Menj!
- Halihó, ifjú legény! - Üdv, uram!
Mégis mit csinálsz az erdő közepén egy tehénnel?
Éppen a piacra tartok,
de úgy tűnik, eltévedtem.
- És mi a terved a tehénnel? - És mi a terved a tehénnel?
El akarom adni, uram.
Nem kevesebb, mint 5 fontért.
5 font?
Mégis honnan szerezzünk 5 fontot?
Ezek szerint biztos nagyon sok tejet ad.
Igen, asszonyom.
És ha nem tudod eladni 5 fontért, akkor mihez kezdesz?
Ezen még nem gondolkodtam.
Ez minden, amink van.
A babok?
Ne, nem adhatjuk oda a babjainkat!
Pedig muszáj lesz.
Babok a tehenemért cserébe?
Nem, fiam. Ezek nem csak egyszerű babok.
Ezek mágikus babok.
Mágia? Miféle mágia?
Mondd el neki!
Ezek...
- ez egy leírhatatlan mágia. - Így van.
- Mennyi bab? - Hat.
- Öt. - Öt.
Legalább egy fontot ér darabja.
Visszavásárolhatom majd egy nap?
- Nos... valószínűleg. - Igen.
Szóval, akkor,
áll az alku.
Oké.
Tessék. Itt van egy, kettő,
három, négy, öt.
Rendben, nos, sok szerencsét,
öröm volt veled üzletelni.
Egy nap visszaveszlek.
Ígérem.
Fogd a tehenet, és menj haza!
Csak segíteni próbáltam.
Mágikus babok.
Nem tudhatjuk, hogy mágikusak.
Csalással akarjuk eloszlatni a varázslatot?
Senki nem adott volna többet a jószágért.
Szívességet tettünk. Legalább nem éheznek majd.
5 bab?
- Akarsz gyereket? - Hát persze!
Nincs más választásunk.
Hát nem érted? És ha elbukunk...
Nem is biztos, hogy jó apa lennék.
Miért mondod ezt?
Az apám miatt.
Te nem vagy ő!
Nem tudom.
Ha nem tudod megtenni magadért,
nem tennéd meg értem?
Oké. Rendben. De hazavinnéd a tehenet?
A többi dolgot egyedül fogom
megtalálni.
Maradj!
Rapunzel!
Engedd le a hajad!
Rapunzel?
Az öreg varázslónő a Rapunzel nevet adta a gyermeknek,
akit bezárt az ajtó nélküli toronyba.
De azt nem sejtette,
hogy a lány igéző hangja felkelti a figyelmét
egy jóképű hercegnek.
Rapunzel!
Bájosan nézel ki ma, kedvesem.
Köszönöm, anya.
A kedvenced hoztam.
Szeder.
Frissen a kertből.
A kislány meglepődve látta, mikor megérkezett nagyi tölgyházához,
hogy az ajtaja nyitva áll.
Te jó ég!
Olyan furcsán érzem magam.
Talán az édesség miatt.
Nagyi?
Gyere be! Kedveském.
Nagymamám.
Olyan furcsának tűnsz.
Miért ilyen nagyok a füleid?
Hogy jobban halljalak,
kedveském.
És egy pillantás alatt
a nagy gonosz farkas felfalta a kislányt.
Aznapra már elég volt az evésből mindkettőjüknek!
Segítség! Szabadítsanak ki!
Nem hiszem el, hogy ezt megtettem.
Állj!
Nem is segít megnyúzni azt a szörnyeteget?
Nem, nem, köszönöm.
Miféle vadász maga?
Én pék vagyok.
Várjon, még meg sem köszöntem.
Óvatosabbnak kell lenned, ifjú hölgy.
Sajnálom.
Jobban kellett volna figyelnem.
* Anya azt mondta, "Csak egyenesen", ne késs, és kóborolj el! *
* Hallgatnom kellett volna rá. *
* De olyan kedvesnek tűnt. *
* És olyan szép dolgokat mutatott nekem. *
* Amit nem gondoltam, hogy valaha is látni fogok. *
* Nem az úton voltak, szóval soha nem láttam volna. *
* Óvatos voltam, *
* soha nem is érdekeltek. *
* De izgatottá tett. Nos, izgatottá és rémültté. *
* Amikor azt mondta, "Gyere be!" azzal az émelyítő vigyorral. *
* Ki gondolta, mi vár rám? *
* Amint láttam a fogait, megrémültem. *
* Nos, izgatott és rémült lettem. *
* De közel húzott magához, *
* és aztán lenyelt. *
* Lent csúszós és sötét volt, *
* és titkok voltak ott, amiről soha nem akartam tudni. *
* És amikor minden ismerős dolog *
* úgy tűnt, hogy örökre eltűnik, *
* az út végén ott volt nagyi. *
* A sötétben feküdtünk, míg ki nem szabadított, *
* és visszaadta a fényt, *
* és újra kezdhetünk mindent. *
* És most már tudom, mik az értékes dolgok, *
* amikről eddig nem tudtam. *
* Ne egy köpenybe vagy csuklyába *
* vesd a hited. *
* Ezek nem úgy védenek meg, ahogy kellene. *
* És légy nagyon óvatos az idegenekkel. *
* Még a virágok is veszélyesek lehetnek. *
* És habár az ijesztő izgalmas, *
* a szép más, mint a jó. *
Pék úr, megmentette az életünket!
Tessék.
- Biztos vagy benne? - Igen.
Nagyi talán majd csinál egy másikat a farkas bőréből.
Köszönöm!
* Már tudom, nem kell félni. *
* Nagyinak igaza van, csak fel kell készülni. *
* Jó ilyen sokat tudni, *
* és egy kicsit *
* nem. *
Hogy tehetted ezt?
Mégis ki cserél el egy tehenet babért?
De ezek mágikusak. Azt mondták.
Hagyd abba az álmodozást, Jankó!
Anya, ne!
Gyerünk, befelé!
Te és a bolond felfedezéseid, Jankó! Soha nem tanulod meg?
Gyerünk az ágyba, és nincs vacsora!
Babok!
Hamupipőke kívánsága teljesült
a bál első napján.
A herceg csakis vele táncolt,
mígnem elfordult, Hamupipőke pedig elillant.
Erre!
Gyorsan!
Meg kell találnom azt a lányt!
- Minden rendben, kisasszony? - Igen.
Csak ki kell fújnom magam.
Csodás ruha!
A király ünnepélyén voltál?
Igen.
Milyen szerencsés vagy!
Miért vagy ilyen későn itt az erdőben?
Erre!
Ne mondja el, hogy itt vagyok!
Te jó ég!
Látott egy gyönyörű lányt estélyiben elmenni erre?
Nem hiszem, uram.
Fenség, ha szabad, szerintem arra ment!
Előre!
Még soha nem hazudtam egy királyi fenségnek!
Még soha sem láttam királyi fenséget!
Köszönöm!
Ha egy herceg keresne, én biztos nem bújnék el.
Mi szél hozott erre
egy tehénnel?
Hát a férjem itt van, valahol az erdőben.
Épp egy átkot csinál vissza.
Igen.
De mondd csak, milyen a herceg?
* Nagyon kedves herceg. *
És?
És...
* nagyon szép bál volt. *
És?
És...
* amint beléptem, harsonák zendültek.*
És? A herceg?
- Ó, a herceg. - Igen, Ő.
* Nos, hát magas. *
* Ez minden? *
Táncoltatok? És daliás?
Azt mondják, nagyon daliás.
* Csakis táncoltunk. *
Igen?
- És? - * Jó volt a változatosság. *
Nem, a herceg!
- Ó, a herceg! - Igen, a herceg.
* Daliás herceg, azt hiszem. *
Csak hiszed?
* Nem tudok túl sokat, *
* és minden olyan idegen. *
De miért futnál el?
Nem egészen ezt vártam.
Micsoda? Hercegek, kastélyok, estélyi ruhák?
De én nem ismerem ezeket.
De holnap ugye visszatérsz az ünnepélyre?
Igen.
Nem.
Nem tudom.
Nem tudod?
Mit nem adnék azért, hogy most a helyedben legyek!
Vagyis inkább, cipődben.
Színarany?
Haza kell mennem.
Várj, szükségem van a cipődre!
Tejfehér!
Egy éjfél eltelt!
Máris?
Szerezzétek meg a tehenet!
Pék úr! Pék úr!
Jó szerencsét, uram!
Nézze, mi van nálam! Öt arany darab!
Hogy lehet nálad öt arany darab?
* Óriások vannak az égben, *
* nagy, magas, borzalmas óriások. *
* Amikor oly' magasan vagy, és lenézel *
* a világra, amit elhagytál, amit ismersz. *
* Egy pillantás elég, hogy meglásd, *
* milyen apró is vagy. *
* Amikor fent jársz, és egyedül vagy, *
* egy világban, amit nem ismertél. *
* Ahol az ég ólom, és a föld csak kő. *
* Azt csinálhatsz, amit csak szeretnél. *
* Felfedezni olyat, amit soha nem mertél, *
* mert nem törődtél vele. Mikor hirtelen ott terem *
* egy nagy, magas, borzasztó óriás az ajtónál. *
Egy óriás?
* Egy nagy, magas, borzasztó *
* óriás asszony söprögeti a szobát. *
* És ételt ad, megpihenhetsz nála, *
* és közel húz a nagy, óriási mellkasához. *
* És olyat tudsz meg, *
* amiket eddig soha, *
* ez idáig nem. *
* Csak akkor, mikor barátot szereztél, *
* és ő óriás, de nem érzed magad aprónak. *
* De egy nála is nagyobb jön a folyosón, *
* hogy megegyen ebédre. *
* És köpni-nyelni sem tudsz, *
* és megrettensz, hogy egyedül vagy. *
* Ekkor hiányolod mindazt, amit ismersz, *
* a világot, mit elhagytál, ami tiéd volt. *
* Vége a mókának, hozod amit tudsz, és futsz, *
* és rohansz. Letekintesz, *
* és a világ, amit ismersz, egyre csak nő. *
* A tető, a ház, és az anyád az ajtóban. *
* A tető, *
* a ház, és világ, amit nem gondoltál, *
* hogy valaha is felfedezel. *
* És arra gondolsz, mi mindent láttál. *
* És azt kívánod, hogy a kettő közt élhess. *
* De visszatérsz, *
* az ég után *
* másnak tűnő világba. *
* Óriások vannak az égben. *
* Nagy, magas, borzasztó, elképesztő, félelmetes, *
* csodálatos óriások *
* az égben. *
Itt a pénze uram. 5 arany.
Hol van az én Tejfehérem?
Tejfehér otthon van a feleségemmel.
- Keressük meg! - Ne, várj!
Nem biztos, hogy eladom.
De azt mondta visszavehetem.
- Több pénzt szeretne? - Nem.
Tartsa meg, és hozok még!
Csak visszamegyek a babhoz.
Várj!
Várj! Várj!
Várj!
Várj! Várj!
Azt mondtam, várj!
Mit keresel itt?
Hát...
Látom, megvan a köpeny!
Igen, megszereztem.
- Már csak kettő kell. - Három.
Kettő. Itt a köpeny és a tehén.
Csak a köpeny.
Mit csináltál a tehénnel?
- Elfutott. - Mi?
Nem is értem haza. Őt kerestem egész este.
Hogy tehetted?
Tőled is könnyedén elfuthatott volna.
- Igen, de nem futott. - De elfuthatott volna.
- De nem futott. - De elfuthatott volna!
De nem tette!
Kit érdekel?
A tehén eltűnt! Szerezzétek vissza!
Épp ezt akartuk tenni,
de addig is, itt van ez.
Vidd innen, idióta!
Nem foghatom meg, rémlik?
Tényleg. Nem, elfelejtettem.
Holnap éjfélig szerezzétek meg a többit,
vagy a baba, amit annyira szeretnétek, nem látja meg a napvilágot!
Nem bírom ezt a nőt!
Sajnálom, hogy elvesztettem.
Nem kellett volna kiabálnom.
Visszamennél a faluba?
Rendbe hozom a dolgokat.
És aztán tovább éljük az életünk.
Boszorkányok, ostoba fiúk
és éhes kislányok nélkül.
Indulnál?
Kérlek!
Menj!
Édes testvérem!
Már azt hittem eltűntél. Egész éjjel a lányt kerestem.
Lányt?
Azt a gyönyörűt, akivel egész este táncoltam.
Hová ment?
Köddé vált,
mint a reggeli pára.
Csinos volt?
A legcsinosabb.
Ebben nem lennék olyan biztos.
Be kell vallanom, én is találkoztam egy leánnyal.
Itt él az erdőben.
- Az erdőben? - Igen!
Egy ajtó és lépcső nélküli magas toronyban.
Merre?
Két mérföldre egyenesen keletnek,
a mohás dombon túl, rózsák mellett.
És hogy láthatod őt?
A torony lábánál állok,
és azt mondom, "Rapunzel! Rapunzel, engedd le a hajadat!"
És ő leereszti a leghosszabb,
leggyönyörűbb hajzuhatagot,
mi arany, mint a kukorica,
és azon felmászok.
Rapunzel?
- Rapunzel? - Igen.
Miféle név ez? Te kis bolond!
Még sosem hallottam ilyenről.
Igazat mondok!
Annyira valódi, mint a tiéd.
Egy leány, ki elfut egy hercegtől?
Senki nem futna előlünk.
És egy mégis elfutott.
* Megbántottam? Vagy megsértettem? *
* Miért fut előlem? *
* Ha elveszteném, hogy nyerjem vissza, *
* a szívét, ami már elnyerte az enyémet? *
* Szenvedés, *
* mire nincs szó, *
* mikor az egyetlen dolog, amit kívánsz *
* az egyetlen, amit nem érhetsz el. *
* Magasan a toronyban, *
* üldögél ő, *
* fésüli a haját. *
* Vidám és ildomos, gyakran dúdol ő, *
* könnyű szívű lány. *
* Szenvedés, *
* sokkal fájdalmasabb, mint a tiéd. *
* Mikor tudod, hogy elszökne veled, *
* ha lenne egy ajtó. *
* Szenvedés, *
* ó, a kínzás, ami miattuk élünk meg, *
* Mi olyan fondorlatos, *
* vagy fele olyan kimerítő, *
* mint ami elérhetetlen? *
* Nem vagyok talán érzékeny, *
* okos, jól nevelt, figyelmes, *
* szenvedélyes vagy daliás? Annyira kedves, mint jóképű? *
* És egy trón örököse? *
* Te vagy minden, amire egy leány vágyhat. *
* - Akkor miért fut? - Tudom én? *
* A lány biztosan őrült. *
* Semmit sem tudsz az őrültségről, *
* míg nem másztál a haján felfelé, hogy lásd őt. *
* Ahogy egyre közeledsz lassan érzed őt. *
* Szenvedés. *
* - Gyötrelem. - Bánat. *
* De mindenkinél más. *
* Tíz lépéssel előrébb, *
* Tíz méterrel lentebb, *
* és nem érhetem el őt. *
* Szenvedés, *
* ami fájdalmasabb, mint egy vágás. *
* Őt akarom
feleségemül. *
Rapunzel, Rapunzel!
Engedd le a hajad!
Hercegem, te vagy az ily' késő órában?
Igen.
Kérlek, bocsáss meg ezért!
Amint a pék felesége nekiiramodott,
az ünnepély második éjszakája is káoszba fulladt...
Állj!
mikor Hamupipőke elfutott a hercegtől. Ismét.
Mit művelsz?
Sajnálom, szükségem van a cipődre.
Ott van, látom!
Ki az? És merre ment?
Fogalmam sincs, uram.
Ne játssza a bolondot, asszonyom.
Itt akartam tartani önnek, uram.
El tudom fogni őt,
- köszönöm. - Igen, persze.
- Nyomtalanul eltűnt, uram. - Akkor mire vártok?
- Találjátok meg! - Gyerünk!
Veszélyes hely lehet az erdő.
Tovább!
Remélem, az a vézna lány nem lesz ott holnap.
Egyáltalán, ki volt az a nő?
Kérem, ha lennének oly' kedvesek,
összehasonlíthatnám ezt a kukoricát a hajukkal?
Vadember!
Korcs!
Felháborító!
Tejfehér!
- Azt hittem, hazamentél! - Te vagy!
Megvan a tehén!
Igen, megvan! Kettő a négyből.
- Nem, három. - Kettő.
Három. Ezt hasonlítsd a kukoricához!
Hol találtad meg?
Elloptam egy toronyból, egy lánytól.
- Három! - Három.
És majdnem megvolt a negyedik, de elfutott.
Még van egy egész napunk.
Ennyi idő alatt, biztos megtaláljuk a cipőt.
Mi?
Úgy érted, veled mehetek?
Talán ketten kellünk hozzá, hogy gyerekünk legyen.
* Megváltoztál, merész vagy, *
* más lettél az erdőben. *
* Biztosabb vagy és megnyíltál. *
* Átjuttatsz minket az erdőn. *
* Ha látnád, *
* nem az a férfi vagy, aki elkezdte. *
* Sokkal nyíltabb vagy, *
* mint gondoltam. *
* Ketten kellünk, *
* azt hittem egy is elég, de ez nem igaz. *
* Ketten kellünk, te nem álltál meg, *
* mikor a út kemény volt. *
* Ketten kellettünk. Gondoskodás, *
* türelem, félelem és kétségbeesés kell a változáshoz. *
* Esküdtél, hogy megváltozol. *
* De ki mondja meg így lett-e? *
* Ketten kellünk! *
* Megváltoztál, *
* virágzol. Van valami az erdőben, *
* nem csak túléled, *
* hanem kinyílsz benne. *
* Otthon féltem, *
* hogy mindig ugyanolyanok maradunk. *
* De most, itt kint, *
* szenvedélyes, bájos figyelmes és okos vagy. *
* Egy kell ahhoz, *
* hogy elkezdd, de amint megtetted, *
* ketten kellünk. Nem mókás, *
* de meg kell tennünk. Ha együtt vagyunk *
* meg tudjuk csinálni. *
* Meg merem tenni, *
* mert kezdem megismerni magunkat, *
* mint egy párt. *
* Mindenki részt vállal, *
* abból, ami van. *
* Megváltoztunk, *
* idegenek vagyunk, és most találkozok veled az erdőben. *
* Nem zavar a veszély! *
* Tudom átjutunk az erdőn, *
* és amint átjutunk *
* reméljük a változás örökké tart. *
* Túl az erdőn. *
* Túl boszorkányokon, cipőkön és köpenyeken. *
* Csak mi ketten, hazugságok nélkül. *
* Az otthon biztonságában a csodálatos díjjal. *
* Csak mi néhányan. Bizalom kell, *
* csak még egy kicsi, és végzünk. *
* Négyet akarunk, semmink sincs. *
* Három van, még egy kell. *
* Ketten kellünk. *
Állj! Állítsák meg a tojásom!
Pompás! Az én Tejfehérem!
Annyira hiányoztál!
Hol szerezted ezt?
Az óriás tyúkjától.
Egy arany tojás! Soha nem láttam még ezelőtt!
Megtarthatja, az öt arannyal együtt.
Miféle öt arany?
És most elviszem a tehenem.
Nem! Nem akarom eladni!
De elvette az öt aranyat!
- Nem elvettem, te adtad. - De azt mondta visszakaphatom.
Hol az öt arany?
Soha nem mondtam biztosan. Azt mondtam, talán.
Pénzt vettél el tőle?
Nem, nem így volt! Nem így volt.
Nem kötöttem vele üzletet.
- Hogy tehetted? - Olyan gyorsan történt...
Tejfehér!
Tejfehér halott.
Micsoda?
Két éjfél telt el!
Amint felkelt a Nap,
a péknek és feleségének már csak egy napja maradt,
hogy feloldják a boszorkány átkát.
Ami Rapunzel hercegét illeti,
ismét visszatért a tiltott toronyba.
Ne! Rossz ötlet!
Jól vagy?
Igen, ja. Tökéletesen, tökéletesen.
*Világosan elmondtam! A gyermeknek engedelmeskedni kell.*
Ne! Kérlek!
* Mit nem tehettél? A gyermeknek látnia kell! *
Ne!
* És tanulni. *
* Miért nem fogadtál szót? *
* A gyermeknek figyelni kell. *
* Mid voltam neked? *
* Mást akartál volna? *
* Szépet, mint egy herceg? *
* De öreg vagyok és csúnya, *
* - kínos vagyok neked. * - Nem!
* Szégyellsz engem! *
Nem!
*Szégyellsz. *
* Nem érted. *
Már nem vagyok gyerek. Látni akarom a világot.
* Hát nem tudod, mi vár rád kint a világban? *
* Valakinek meg kell védenie a világtól. *
* Maradj velem! *
* Hercegek várnak rád odakint, ez igaz, *
* igen, hercegek, de farkasok, és emberek is. *
* Maradj itthon, *
* én vagyok az otthon. *
* Odakint *
* ki tudna jobban szeretni, mint én? *
* Mi van odakint, *
* amit én nem tudok megadni neked? *
* Maradj velem! *
* A világ vad és sötét, *
* maradj gyermek, *
* míg gyermek maradhatsz, *
* mellettem. *
Védelmet nyújtottam neked
és mégis ellenszegültél.
Nem.
A herceg nem fog többé rád szemet vetni.
Soha többé nem fog semmi másra szemet vetni.
Mit tettél vele?
Nem számít,
mert olyan helyre mész,
ahol senki nem talál rád még egyszer.
Ne! Ne!
Ne!
Halihó. Szép köpeny.
Maradj távol tőle, különben darabokra aprítalak!
Nekem nem kell.
- Honnan van? - A nagyim csinálta nekem
egy farkasból, ami megtámadt minket.
És ezt a gyönyörű kést adta, védelemre.
Ezt nézd! Ez az én arany tojásom.
Hol szerezted ezt?
Egy tyúktól loptam, az óriások királyságából.
Nem hiszek neked.
Pedig igaz. És látnod kéne az óriás hárfáját is.
A legszebb hangon szól, anélkül, hogy megérintenéd.
Hát persze.
Miért nem mész fel a királyságba most,
és hozod el nekem megmutatni?
- El tudnám. - Nem tudnád.
El tudnám!
Nem tudnád, Hazug úr!
Nem hazudok. Elhozom a hárfát, és meglátod!
Jankó elfogadta a kislány kihívását,
és mielőtt észre vette volna
már az óriás elől rohant.
Hozd vissza a hárfám!
Apróra töröm a csontjaid!
Oké, nem maradt sok időnk! Nem tudom hol kezdjük.
Kezdd azzal, hogy veszel egy új tehenet az aranyból.
Tényleg, oké, és hol is vegyek?
Menj el a következő faluba! Ott biztos találsz!
Oké, és te mihez kezdesz? Megszerzem a cipőt.
- A sárga cipőt? - Az arany cipőt!
Az arany cipő, úgy van. Hol találod majd meg?
Az előző két este láttam egy lányt a cipővel.
- Gondolod, meglesz? - Biztos vagyok benne.
Várj!
Miért válunk mindig szét?
Mert muszáj, ha majd együtt akarunk lenni.
Mi?
Az egész királyság megrengett,
mikor a paszuly ledőlt,
megölve az óriást.
És ami a bizonytalan Hamupipőkét illeti,
ő elmenekült a hercegtől.
Megint.
Utána!
* Ő egy nagyon okos herceg, *
* egy herceg, aki felkészült, *
* tudva, hogy elfutok előle. *
* Szurkot öntött a lépcsőre, *
* és ez igazán meglepett. *
* De ez azt jelenti, hogy érdeklem. *
* Ez több, mint rosszindulat. *
* Álljunk meg és mérjük fel, *
* amíg itt ragadtam a palota lépcsőin. *
* Tehát, mit szeretnél? *
* Döntést kell hoznod! *
* Miért ne maradjak? El kéne gondolkodnom ezen? *
* Mit felelne erre? *
* De mi van, ha tudja ki vagyok, *
* mikor én tudom, hogy nem az vagyok, akit gondol, hogy akar? *
* És mi van ha mégis én vagyok, *
* akit egy herceg elképzelne? *
* De honnan tudnád ki vagy, addig, amíg nem tudod, *
* hogy mit akarsz, és én nem tudom? *
* Szóval mit választasz? *
* Ahol biztonságban vagy, és önmagad lehetsz, *
* de semmi sincs rendben? *
* Vagy ahol minden rendben, de tudod, soha nem fogsz oda tartozni? *
* De bármelyiket is választod, légy gyors, *
* mert kezdesz odaragadni a palota lépcsőihez! *
* Ez az első nagy döntésem. *
* Nem könnyű választás. *
* Megérkezni a bálba izgalmas, *
* de amint ott vagy ijesztő lesz, *
* bár mókás, hogy tudod, bármikor elmehetsz, *
* de óvatosnak kell lenned, *
* mert sok forog kockán. *
* De már így is eleget húztam az időt. *
* És még itt állok, beleragadva a lépcsőn lévő cuccba. *
* Jobb, ha haza futok, *
* és elkerülöm, hogy egymásba fussunk. *
* Bár otthon nem érdeklek senkit, de jobb lesz nekem ott, *
* ahol nincs mit választanom, *
* szóval nem is veszthetek semmit. *
* Kiszedem a cipőim, *
* bár várjunk csak, gondoljuk ezt át! *
* De van még megoldás, *
* az a döntésem, hogy nem döntök. *
* Egy nyomot hagyok csupán, *
* például, *
* egy topánt. *
* És aztán meglátjuk, mit reagál. *
* Ezután neki kell döntenie *
* a zűrzavarban *
* és a ragacsban. *
* És én is megtanultam valamit, *
* a palota lépcsőin, *
* amit soha sem tudtam. *
Hozzám! Gyorsan, uraim!
Nem szökhet el!
A bálnak vége! Küldjenek haza mindenkit!
És a hercegnő?
Nem juthat messze egy cipővel.
- Ne gyere közelebb! - Kérlek, állj meg!
Csak hallgass meg!
- Egyszer már megtámadtál. - Nem téged támadtalak meg...
hanem a cipődet. Szükségem van rá.
Nézd. Itt van cserébe egy mágikus bab.
Mágikus bab?
Igen.
Badarság!
Nem!
Kérlek, várj! Nincs túl sok időm!
Szükségem van a cipőre, hogy gyerekem lehessen.
Ennek semmi értelme!
És annak van, hogy egy herceg elől futsz?
- Állj! Te ott, állj! - Mennem kell!
Tessék, vidd az enyém. Gyorsabb leszel benne.
Tessék.
- Köszönöm! - Állj!
Köszönöm, köszönöm.
Mi van a kezében?
Semmi, ez az enyém!
A hazugság az életébe fog kerülni.
Nem érdekel, ha az életembe kerül, csak engedje már el!
Ezért még meg fog fizetni!
Nem!
Uram, sikeresen megszereztem a másik cipőt.
Kérem, kedves herceg, hadd tartsam meg,
és mind boldog befejezést kapunk.
Hátra, rózsám!
Tedd, amit mond, udvarmester! Csak egyre van szükségünk.
Köszönöm.
Azonnal meg kell találnunk a leányt, kire illik ez a cipő.
Még ma este?
Ahogy mondod. Előre!
Gyerünk!
De nagy sietségében,
a pék felesége nem vette észre,
hogy egy második égig érő paszuly kezdett növekedni.
Közhírré tétetik, hogy Őfelsége, a trón örököse
minden házat meglátogat ezen az estén!
Minden ifjú hölgyet arra utasítunk,
hogy ne hagyja el otthonát, a Királyi Őrség érkezéséig!
Nyissák a kapukat!
Őfelsége közeledik!
A herceg a ház összes ifjú hölgyét látni kívánja.
Minden ifjú leány
készüljön a herceggel való találkozásra!
Míg a herceg izgatottan várt,
a mostoha kezébe vette a dolgokat,
és Florinda lábát.
* - Óvatosan a lábujjammal! - Kedvesem, tudom. *
* - Most mit tegyünk? - Rád fog menni! *
* Ha menyasszony leszel ülhetsz vagy lovagolhatsz, *
* és soha nem kell majd sétálnod. *
Egy hiányzó lábujjal
Florinda felült a herceg lovára,
nem tudván a topánból csöpögő vérről.
Lucinda következett.
* Miért nem jön rám? *
* Kedvesem, maradj nyugton, *
* egy kicsit faragunk a sarkadból és rád megy. *
* És mikor a felesége leszel *
* soha nem kell majd sétálnod. *
Egy hiányzó sarokkal
Lucinda próbálta leplezni fájdalmát.
Tökéletesen illik rá, Őfelsége.
Nincsen más lánya?
Csak egy kis, satnya szolgálóleány,
akit megboldogult apja hagyott itt.
De nem mutatkozhat így.
Túl koszos.
Bárhol felismerném ezeket a csodás szemeket.
Te.
Te vagy az igaz menyasszonyom.
Meghajlás. Meghajlás.
Kegyetlenségük büntetéseként
Hamupipőke madarai lecsaptak a mostohatestvérekre
és megvakították őket.
Ami Rapunzelt illet,
a boszorkány száműzte az erdő legmélyére
egy sötét mocsárba.
Rapunzel?
Rapunzel!
Kedvesem?
Kedvesem!
Itt vagyok!
Rapunzel?
Rapunzel!
Te vagy az?
Megvakultam, nem látlak.
Hogy tehette ezt veled?
Rapunzel?
Tessék?
Látok.
A hajad!
Tetszik.
Gyerünk!
Nincs sok időnk.
- Gyerünk! - Megtaláltalak!
- Megvan a tehén! - És nálad a cipő!
- Megvan mind a négy! - Igen, mind a négy!
Látom a tehenet.
- Látom a cipőt. - Igen.
És a köpeny, ami piros, mint a vér.
- És a haj, ami arany, mint a kukorica. - Megvan mind a négy.
Várjunk csak!
A tehén nem igazán fehér, mint a tej.
- Dehogynem. - Dehogynem! Gyerünk!
Fehérnek kell lennie.
Ezt a tehenet beszórták liszttel.
Nem igazi fehér tehenet hoztál?
Megvolt a tehén. Tényleg, megvolt.
- Akkor most hol van? - Halott.
És gondoltuk, élőre van szükséged.
Hát persze, hogy arra van!
Mutassátok a halott tehenet, felélesztem.
Indulás!
Igen, rendben. Erre, erre!
Jankó!
Hát itt vagy! Halálra aggódtam magam!
Egy halott óriás van az udvarunkon!
Valóban?
Tudod, hogy így van!
Össze is nyomhatott volna!
De, anya, nézd!
A leggyönyörűbb hárfa!
Túl sokat loptál!
Meg is ölhettek volna, amikor lefelé másztál.
Gyerünk, gyorsan! A levelek alatt van!
Itt, itt van!
Mi történik?
Visszahozza az életbe Tejfehért.
Képes rá?
Ő egy boszorkány, mindenre képes.
Álljatok hátrébb!
Tejfehér, hát feléledtél! El sem hiszem!
Már majdnem éjfél van!
Csendet!
Etessétek meg a tárgyakat a tehénnel!
Mi?
Jól hallottad! Etessétek meg a tehénnel!
- Komolyan? - Csak próbáld!
Ezt töltsd meg tejjel!
Majd én! Csak nekem ad tejet.
Jó fiú!
Gyerünk, pajti. Meg tudod csinálni.
Nem működik!
Mi?
Rossz hozzávalók.
Felejtsétek el a gyereket!
Ne, ne, ne!
Mindent úgy tettünk, ahogy mondtad.
Egy, a tehén, ami fehér, mint a tej.
- Így van? - Igen.
Kettő, a köpeny, ami piros, mint a vér.
- Igen. - Három, a cipő.
És négy, ehhez a kukoricához hasonlítottam a hajat.
Egy leánytól szereztem, egy toronyból.
Hogy mi?
Mit csináltál te ott?
Semmit, csak épp arra jártam.
Én megfogtam azt a hajat.
Mondtam, hogy egyiket sem érinthetem meg.
És mégis honnan...
- A kukorica! A kukorica! - Micsoda?
Használhatod a kukorica finom héját!
- Igen, szedd le a csőről! - Jó!
Etesd meg a tehenet! Gyorsan!
Működik!
Tejet ad!
Végre!
Hát ez gyors volt!
És amikor megtörtént
minden szépnek látszott.
A boszorkány sikeresen visszafordította az anyja átkát.
Hamupipőke végre nem futott a herceg elől.
Jankó visszakapta szeretett tehenét,
és végre az anyja annyi ruhát vett, amennyit egy arany tojásból lehet.
A pék és felesége pedig büszke szülei voltak
egy gyönyörű kisfiúnak.
Köszi a cipőt!
Figyelem!
Ünnepeljük a friss házaspárt és új életük kezdetét...
A királyság örömmel teli volt,
és akik megérdemelték
boldogan éltek, amíg...
Jankó!
Rapunzel!
- Figyelem! Figyelem! - Rapunzel!
Semmi ok az aggodalomra!
Csak semmi pánik!
Jankó!
Őfelsége szólni kíván hű alattvalóihoz!
Figyelem!
Semmi ok az aggodalomra!
Csak egy földrengés volt
a királyságunk egyik szegletében.
Nincs miért félni.
Személyesen derítem majd ki, mi zavarta meg a királyságot.
És most mindenki menjem vissza falujába
és élje tovább az életét!
De ahogy visszafelé tartottak az erdőbe,
sehol sem találták a megszokott útjaikat.
És az életük épp egy nem várt fordulatot vett.
Erre, erre, óvatosan!
Biztos, hogy ez az út vezet hazafelé.
Minden olyan más.
Ó, nézd!
Szia, kicsike!
Helló, pék úr!
Minden rendben?
Mit csinálsz erre egy bőrönddel?
A nagyimhoz költözök.
A mi falunk összeomlott, és sehol sem találtam a mamám,
de most nem találom a nagyim házát sem.
Ezt hogy érted?
Végigjártam a völgyet, de semmit sem ismertem fel.
Eltűnt az út!
Merre? Merre van nagyi?
- Semmi gond. - Nyugodj meg!
Majd mi segítünk megtalálni nagyit az út nélkül is.
Megfognád egy pillanatra?
- Tényleg? - Igen.
Majd velünk jössz!
Miért sír mindig, amikor nálam van?
Ne úgy fogd, mintha porcelánból lenne!
Nem akar velem lenni. Az anyukáját akarja.
Nem ringathatom mindig én.
Majd vigyázok rá, ha idősebb lesz.
Vigyázz a fejedre! Csak óvatosan.
Vajon kik lehetnek azok?
Az udvarmester és a királyi család az.
Üdv!
Mi szél hozott az erdőbe?
A királyi negyed elpusztult!
Ne!
A királyság támadás alatt áll.
Most mit fog tenni a királyi család?
Honnan tudjam? Én nem hozok törvényt, csak végrehajtom.
A legjobb lesz, ha haza megyünk. A kislánnyal együtt.
Gyere velünk, minden rendben lesz!
Velünk jössz, rendben?
Te jó ég!
Ez egy óriás!
Egy óriás nő!
Hol a fiú, aki megölte a férjem?
- Itt nincs semmiféle fiú! - Nem láttuk őt!
De azonnal előkerítjük neked!
Ne mozdulj!
Te pusztítottad el a házunk, nem a földrengés!
És ki pusztította el az én házam?
A fiút akarom!
Nem szeretnél inkább helyette egy vak lányt?
Hogy merészeled? A fiút akarja!
Jankó!
Nem látta valaki Jankót? Már megint elszaladt.
Láttátok őt? Mi?
Ő is épp őt keresi.
Adjátok ide a fiút!
Jankó csak egy kisfiú!
Nem volt mit ennünk,
így eladta a tehenét a mágikus babokért cserébe.
A fiút! A fiút akarom!
Hagyd békén a fiam!
Várok!
Maradj csöndben, különben megöletsz mindenkit!
Csöndben kell lenned!
Te kis bugris, csak berontottál a királyságunkba...
Inkább ne dühítsük fel!
...elpusztítva mindent az utadban!
- Ne dühítsük fel! - Csak egy nagy zsarnok vagy!
Megkeresem a fiam és elrejtem, hogy soha ne találd meg!
- Soha, de soha... - Fejezd be, asszony!
A fiú a templomtoronyban bújt el.
- Ott megtalálod! - Igen!
- Így igaz! - Így van!
Igen, ott láttuk!
De ha nem, visszatérek ma este
és megtalállak titeket.
Mindenkit!
- Jól vagy? - Nézd!
- Mit tettél vele? - Mi?
Nem akartam bántani.
Csak a nagyobb jót tartottam szem előtt.
Ha ezt túl akarjuk élni,
csak úgy fog sikerülni, ha együtt maradunk!
Vannak, akiknek muszáj felvenni a harcot az óriással.
Van, akiknek nem.
Nincs nálam az alkotmány.
Amíg nem tudok segíteni, én elbújok.
Indulás.
Minden rendben lesz a végén.
Nem mindig.
Induljunk!
Nem tudom, mit gondolnak, hova mennek.
Az óriás már elpusztított egy egész falut.
A kertemből is már csak ezek a babok maradtak.
Most mit csináljunk?
Nincs más választásunk.
Meg kell találnunk a fiút és odaadni az óriásnak.
De akkor megöli Jankót!
Ha nem tesszük meg, a fele királyságot öli meg!
Nem engedhetjük, hogy megtalálja!
Nem fogjuk engedni! Minden rendben!
- Ígéred? - Ígérem.
Csak pihenj!
Rapunzel?
Rapunzel!
Biztonságban vagy!
Hála Istennek!
Te ki vagy?
Biztosan emlékszel rám.
Hát persze,
- nem ismersz fel. - Anyám?
Ez vagyok én valójában, kedvesem.
Már nem kell szégyenkezned!
De velem kell jönnöd!
- Egy óriás van idekint. - Édesem!
Minden rendben?
- Miért futottál el? - Megijedtem.
- Menjünk! - Ne, ne, ne!
Nem megy veled. Velem fog jönni.
Nem megyek veled sehova.
Nos, akkor nem hagysz más választást.
Ne!
- Te jó ég! - Várjunk csak!
Te vagy az, aki megvakított.
És bezárt egy toronyba.
Hogy megvédjelek!
És egy szigetre száműztél, egy mocsár közepén!
Csak jó anya próbáltam lenni.
Rapunzel, ne!
Soha nem leszel biztonságban vele!
- Vigyél el innen! - Ne!
Hát nem érted?
Többé nem akarlak látni! Soha!
De, Rapunzel, az óriás!
* Bármit is mondasz, *
* a gyermekek nem hallgatnak rád. *
* Bármit is tudsz, *
* a gyermekek elutasítják *
* a tanulást. *
* Támogatod őket az úton, *
* de nem hallgatnak rád. *
* A gyermekek *
* olyanból, amit szeretsz *
* olyanná válnak, amit elvesztesz. *
Jankó!
- Jankó! - Jankó!
Jankó!
Jankó, merre vagy?
Jankó!
Sosem találjuk meg.
Szét kell válnunk. Úgy nagyobb az esélyünk.
- Nem hagylak egyedül. - Jól leszek.
Mi van, ha eltévedünk?
Számoljuk a lépéseink innen.
Én is megyek!
Nem. Tudod, mit?
Itt maradsz a kisbabával.
És mi is rögtön visszajövünk.
Itt hagynád vele a gyermekünk?
Alszik. És biztonságban lesz a lánnyal.
Nagyon jól vigyázok a babákra.
Látod?
- Mi van, ha az óriás visszajön? - Ha, ha!
500 lépés. Menj!
- Egy, kettő, három... - Várj, várj csak!
Tessék.
Hadd adjam ezt oda!
Nem akarom, hogy megfázz!
Oké.
Egy, kettő, három, négy, öt...
- Jankó! - Hat, hét, nyolc,
kilenc, tíz...
Jankó!
167, 168, 169, 170, 171,
172, 173, 174...
Helló, Őfelsége!
Halihó!
Üdv, ismét!
Igazából, már találkoztunk.
Igen, hát persze.
Igen.
Biztos az óriást jött legyőzni.
- Óriást? - Igen.
Hát nem hallotta? Van egy óriás a földünkön.
Nem földrengés volt.
Hát persze.
Az óriás.
Ez egy óriásasszony.
Ami elég szokatlan.
Gondolom.
És miért van egyedül itt kint az erdőben?
Nos, a férjemmel jöttem.
És mi épp...
Hát, látja, ez egy hosszú történet.
És hagyta, hogy egyedül kóboroljon az erdőben?
Nos, nem, igazából. Ez az én ötletem volt.
Mily' bátor.
Bátor?
Igen.
* Bármi megtörténhet az erdőben. *
* Megcsókolhatom? *
* Bármelyik pillanatban eltaposhatnának minket, *
* de nem kell a sietség. *
Ez őrültség, mit csinálok itt?
* A rossz mesébe keveredtem. *
Állj, állj, állj, nem tehetjük ezt! Vár a hercegnő!
- Valóban, így van. - Engem pedig egy pék.
Természetesen.
Igaza van. Mily' bolond vagyok.
* A bolondság megesik az erdőben. *
* Újból kérem. *
* A habozást felejtse el! *
* Minden pillanat, kicsi vagy nagy végtére is egy pillanat. *
* Ragadjuk meg a pillanatot, az ég bármikor ránk eshet. *
De ez nem helyes!
* Helyes vagy rossz, nem számít az erdőben. *
* Csakis az érzések. *
* Lássuk a pillanatot leplezetlenül! *
* Az élet annyiszor kellemetlen, *
* ezt biztos tudja parasztként. *
* Meg kell ragadni a pillanatot, *
* mint egy ajándékot. *
476, 477,
478, 479, 480.
481, 482, 483...
Elnézést, hölgyem!
Nem látott errefelé egy fiút, ugye?
Körülbelül ilyen magas.
Sajnálom, tudok valamiben segíteni?
A fa kidőlt.
Anyám sírja... romba dőlt.
Sajnálom.
Nem kéne panaszkodnom.
Biztos, hogy mások többet veszítettek a földrengésben.
Nem, nem, ez nem földrengés volt.
Egy óriás támadta meg a királyságot.
Akkor biztos vagyok, hogy a herceg gondoskodik róla.
A herceg?
Semmi kétségem, hogy ő épp fiatal lányokat csábítgat.
Mi?
Úgy nézel ki, mint a hercegnő, de koszosabb vagy.
Te jó ég! Te vagy...
Őszintén, nem ismertelek fel.
Ne, ne! Kérlek, állj fel! Itt nem vagyok hercegnő.
Álruhában kell lennem.
Kíséret nélkül nem hagyhatom el a palotát.
Ha szeretnél, velünk jöhetsz.
Úgy értem, velünk biztonságban leszel.
Köszönöm.
Erre. A feleségem is itt van valahol.
Úgy döntöttünk, hogy 500 lépést teszünk egy irányba...
El kell hagyjalak.
Meg kell ölnöm egy óriást.
De nem feledlek el.
Mily' bátor vagy, itt egyedül az erdőben.
És milyen élőnek érzem magam.
Ez mi volt?
* Én voltam? Vagy ő volt? *
* Tényleg megcsókolt egy herceg? *
* És csókolt? És csókolt? *
* És én is visszacsókoltam? *
* Helytelen volt? Megőrültem? *
* És ez minden? Hiányzom neki? *
* Hirtelen már untattam őt? *
* Ébresztő, ne álmodozz! Elég a táncolásból! *
* Ez nem helyes. Mi történik az erdőben? *
* Vissza az élethez, az értelemhez. Vissza gyermekemhez és a férjemhez. *
* Senki nem él az erdőben. *
* Fogadalmak és kötelékek, *
* szükségletek és elvárások. *
* Van, amit meg szabad tenned és van, amit nem. *
* De miért nem lehet mindkettő? *
* Itt a válasz, ha elég okos vagy: *
* Van egy gyermekem, van egy pék, aki süt nekem. *
* És van egy herceg... akármiért is. *
* Soha! *
* Ez csak az erdő műve. *
* Meg kell találni a fiút, vissza a többiekhez, és megölni az óriást! *
* Csak tűnj el innen!*
* Miatta volt? Igen. Vagy miattam? Nem. *
* Csak az erdő csalfasága.*
* Csak egy pillanat, *
* egy furcsa, múló pillanat. *
* Csak ennyi volt az egész? *
* Érzelem vagy értelem? *
* Mindig "vagy" és soha nem "és"? *
* De erre való az erdő, *
* ezekre a pillanatokra. *
* Ó, ha az élet csak pillanatokból állna! *
* Olykor egy-egy rossz pillanatból is. *
* De ha pillanatnyi lenne csak, *
* senki nem tudna róla, hogy volt életed. *
* Boszi, gyerek, herceg, mind egy pillanatnyi. *
* Vajon ki tud az erdőben élni? *
* Csak egy pillanatra is, de valóra akarod váltani álmaid. *
* De ez egy veszélyes hely. *
* Engedd el a pillanatot, *
* de ne feledd el, *
* hogy volt egy "és" is, *
* amikor a "vagy"- nak éltél. *
* Töltsd meg azt többel. *
* Most már értem, *
* ideje elhagyni az erdőt. *
Merről is jöttem?
172, 173, 174, 175...
172, 173, 174...
Már itt kellene lennie.
Nem tévedt el.
Biztos, hogy hamarosan visszaér.
Visszamegyek és megkeresem. Rendben?
- Nézd, kit találtam! - Ez fáj!
Engedje el!
Majd elengedem, ha már odaadtam az óriásnak.
Hagyja békén!
Maradj távol tőle!
Állj! Állj! Azt mondtam, állj!
Hol találtad ezt?
Sajnálom, uram.
Az a feleségemé.
Sajnálom. Én találtam rá. Egy szakadék mélyén volt.
Miről beszélsz?
Ez szörnyű!
Nem!
Az egész az én hibám!
Nem lett volna szabad egyedül hagynom.
Velem kellett volna maradjon.
Az önkínzással semmit nem érsz el.
- A feleségem meghalt! - Ébresztő!
Ha halott vagy, halott vagy.
Itt az idő, hogy átadjuk a fiút, mielőtt mind meghalunk!
Hagyd békén!
Nincs idő az érzelgősségre.
Oda kell adnunk az óriásnak!
Igen! Igen! Ő a hibás!
Miattad van egy óriás a királyságban, és miattad halt meg a feleségem!
* De ez nem az én hibám, én csak kaptam a babokat. *
* Te vettél rá, hogy elcseréljem a tehenemért! *
* A bab nélkül nincs paszuly, *
* és nincs óriás sem. *
* Egy pillanat! *
* Mágikus bab egy tehénért, mi olyan vén, hogy hazudtál, *
* hogy el tudd adni, ahogy mondtad: *
* "értéktelen babokért". Nagy volt a kereslet? *
* Tippeljetek, ki beszélt rá, hogy ellopjam az aranyat? *
* - Ez a te hibád! - Nem! *
* - Igen, a tiéd! - Nem! *
* - De, a tiéd! - De nem! *
* - Így van. - Várjunk csak, *
* Csak azért loptam, hogy visszakapjam a tehenem. *
* - Tehát a te hibád! - Igen.*
* Nem igaz! *
* Megtartottam volna a babokat, de elátkoztak. *
* Ő vett rá, hogy szerezzük meg a tehenet. *
* Az átok az apja hibája *
* és a helyet átkoztam el. *
* - Akkor az ő hibája! - Szóval, *
* - az ő hibája. - Nem! *
* De igenis az övé. *
* - Talán. - Várjunk csak. *
* kivágtam a paszulyt. Így igaz. *
* De anélkül, mégis hogyan *
* jött ide a második óriás? *
* Hol a második paszuly? *
* - Igen. - Hol? *
* Kinél volt a másik bab? *
* - Másik bab? - Másik bab? *
* - De tetted el. - Nem. De. *
* Tehát a te hibád! *
* Nem az enyém. A feleségemnek adtam. *
* - Akkor az ő hibája. - Nem az övé. *
* - Akkor ki hibája? - Várjunk csak! *
* Elcserélte a babot a cipődre. *
* Tehát te tudod, mi történt a babbal. *
* Az az öreg bab... amit a feleséged... *
* De nem tudtam, szóval eldobtam. Ne erre néz! *
*- A te hibád! - De... *
* - A te hibád! - De... *
* Egyáltalán nem az enyém. *
* De mi van? *
* Ha nem mentél volna fel még egyszer... *
* Áztunk és fáztunk. *
* Szükséged volt a tyúkra? *
* Az anyámnak hoztam... *
* Akkor az ő hibája. *
* Igen, és még a hárfa is! *
* A hárfa, igen... *
* - Ő bátorított! - Bátorítottalak? *
* - Az mondta félős vagyok. - Én? *
* - Ő bátorított. - Én nem. *
* Tehát a te hibád! *
* - Várjunk csak! - Ha te nem bátorítod *
* és figyelsz a hárfára, *
* ha nem dobod el a babokat, *
* ha nem növesztette volna meg. *
* - Te növesztetted a babokat. - A te hibád! *
* Te vagy a felelős! Te vagy a hibás! *
* A te hibád! *
* Ez az utolsó éjfél, *
* az utolsó kívánság, *
* az utolsó éjfél. *
* Hamarosan bimm-bumm, *
* egy kicsi hazugság. *
* Egy kicsi lopás. *
* Egy kis esküszegés. *
* Megszegted? *
* Meg kell szerezni a herceget, *
* meg kell szerezni a tehenet, *
* teljesíteni kell a vágyat, nem számít hogyan. *
* De most már úgysem számít, *
* mert ez az utolsó éjfél, *
* ez a nagy csattanó? *
* Csak egy hatalmas éjfél. *
* mindenkit eltaposnak. *
* Nincs mit tenni. *
* Nem teljesen igaz, *
* akár oda is adhatnánk a fiút. *
* Hát persze, hogy nem. *
* De nektek csak az számít, hogy valakit okoljatok ezért. *
* Legyen, ha ezt élvezitek, *
* hát okoljatok engem! *
* Csak adjátok ide a fiút! *
- Nem! - Nem!
Nem.
* Kedvesek vagytok, *
* nem rosszak, vagy jók, *
* csak kedvesek. *
* Én nem vagyok szép, sem kedves. *
* De igazam van. *
* Én vagyok a boszorkány, *
* ti a világ! *
* Én vagyok a kapocs, akiben senki sem hisz. *
* Én vagyok a boszorkány, *
* ti pedig hazugok és tolvajok, mint az apja *
* és amilyen a fia is lesz. *
* Ó, mit bánom én? *
* Csináljatok, amit akartok! *
* Ez az utolsó éjfél, szóval ég veletek! *
* Jöjjön hát az éjfél! *
* Hamarosan megnyílik az ég! *
* Tessék még egy kis bab! *
* Meg még egy kicsi. *
* Azért vannak, hogy gazdaggá tegyenek. *
* Máris megnőnek, akartok hát még többet? *
* Hallgassátok az óriások üvöltését! *
* De akár mást is hibáztathattok. *
* Az utolsó éjfél, *
* az utolsó hangok. *
* De még éjfél előtt *
* az utolsó átkommal sújtalak titeket. *
* Egyedül hagylak titeket. *
* Tiétek a kert, ápolhatjátok. Külön és egyedül. *
* Vagy akár négykézláb is. *
* Rendben, anyám, mikor? *
* Megint elvesztettem a babokat, hát büntess megint! *
* Vedd el szépségem, *
* de messze tőlük és a szomorúságtól. *
* A vesztemtől, a zajtól. *
* Reccs! *
Nem kellett volna lopnom az óriástól.
Nem kellett volna kóborolnom.
Nem kellett volna elmennem a bálba.
Ja, talán nem kellett volna.
- Most hová mész? - Csak el innen.
De azt mondtad, együtt kell maradnunk.
Mit számít? Együtt vagy külön.
Szükségünk van rád!
Hát nem értitek?
A feleségem nélkül semmi vagyok.
Rá volt szükségetek.
Elhagynád a gyermeked?
Boldogabb lesz egy hercegnő karjaiban.
De várj!
Mit csinálsz te itt?
Fiam...
Nem akarok beszélni veled.
Minden miattad történt!
- Tűnj el! - Sajnálom, butaságot tettem.
Miért tetted ezt? Miért loptad el a babokat?
Meg akartam szerezni őket.
Nem gondolkodtam. Felelőtlen voltam.
- Önző. - Igen.
Loptál, rajtakaptak, ez van.
Csak úgy elfutottál.
Amikor meghalt anyád, én...
gyűlöltem magam. Elfutottam a bűntudat és szégyen elől.
És a fiadtól.
Igen, előled is és sajnálom.
- Mit akarsz? - Hogy ne kövesd el te is ezt a hibát!
Hát nem menekülsz?
Légy jobb nálam,
fiam.
Légy jobb!
Tehát, ez vagy te
és ide kell jönnöd.
Ha valahogyan meg tudnánk lepni az óriást...
Túl magas, hogy meglepődjön.
Ezért is leszek mögötte.
Ja és aztán átmész ide...
felmászol a...
Tudtam, hogy nem adod fel!
Nem hagyná itt a gyermekét.
Pedig nagyon úgy tűnt.
Hadd fogjam meg!
Most mihez kezdünk?
El kell tüntetnünk az óriást innen. Együtt.
Hamarosan itt lesz, szóval nincs sok időnk.
Odaadjuk neki Jankót.
- Mi? - Nem!
- Csalinak használjuk! - Csalinak?
Hogy odacsaljuk a gödörhöz.
A madarak segíthetnek!
Barátaim, szükségünk van a segítségetekre!
Mi van a herceggel?
Ez most nem számít.
Ami számít, hogy kitaláljuk, hogyan győzzük le az óriást.
Igen!
Köszi, madárkáim!
Tudsz beszélni a madarakkal?
A madarak teszik, amit kell.
- Oké, nincs sok időnk. - Olyan izgatott vagyok!
- Kell egy fegyver. - Bárcsak itt lenne a csúzlim!
Mi is csinálhatunk.
Az apukád nagyon bátor.
És mi is azok leszünk.
Minden rendben, hölgyem?
Az óriás arra ment.
Kedvesem!
Ó, kedvesem!
Meg sem ismertelek! Mit keresel itt?
Egy gyerekkel?
Vissza kell menned a kastélyba, idekint van egy óriás.
Jól tudom.
Édesem, mi történt?
Talán nem csak én vagyok az egyetlen szerelmed.
Szeretlek! Tényleg így van.
Ha tényleg szeretsz, miért tértél le a jó útról?
Azt gondoltam ha már az enyém vagy,
soha nem kívánok majd mást.
Ha így viselkedsz hercegként,
milyen király lesz belőled?
Engem daliásnak neveltek, nem őszintének.
Azt hiszem, menned kéne.
Tényleg ezt akarod?
Az apám háza egy rémálom volt.
A tiéd egy csoda.
Most valamit a kettő között szeretnék.
Mindig szeretni fogom a leányt, aki elfutott.
Én pedig a távoli herceget.
Óvatosan. Ne olyan gyorsan.
Ne aggódj! Ez egyszerű a paszulyhoz képest.
Már a fa tetején vannak, arrafelé.
Csúzlit csináltunk a köpenyemből!
Én is fel akartam mászni.
Örülök, hogy itt maradtál segíteni.
Mi a baj?
Azt hiszem, anyu és nagyi most mérgesek lennének.
Miért?
Azt mondták, hogy büszkék akarnak lenni rám.
És most épp meg akarok ölni valakit.
Nem valakit.
Egy óriást, aki sokaknak ártott.
De az óriás is ember.
Nem kéne jóindulatúnak lennünk?
* Anya most nem segíthet, *
* most egyedül vagy, *
* de itt vagyok melletted, *
* így mégsem vagy egyedül. *
* Igazából, soha senki *
* nincs egyedül. *
Bárcsak...
Tudom.
Várj, amíg anyám megtudja, elpusztítottam az óriást.
Jankó,
el kell mondanom valamit.
Anyáddal kapcsolatban.
Mit?
Nem élte túl.
- Megölte az óriás? - Nem.
Nem pont az történt.
Az óriással veszekedett, téged próbált védeni
és az udvarmester meglökte.
És elesett.
- Ezért még megfizet. - Nem, Babszem Jankó!
Miután megöltük az óriást, őt is megölöm.
Semmi ilyesmit nem fogsz tenni.
Amit tett, helytelen. Ezért bűnhődnie kell.
Ez nem ilyen egyszerű.
* Anya most nincs itt. *
* Jó és rossz dolgok.*
* Ki tudja, mit mondana? *
* Ki tudja, mi igaz? *
* Semmi sem fehér vagy fekete most. *
* Meg kell küzdened. *
* Elveszettnek érzed magad? *
* Te döntesz! *
* De nem vagy egyedül, *
* hidd el, senki sincs egyedül. *
* Senki sincs egyedül. *
* Hidd el, *
* igazán. *
* Az emberek hibáznak, *
* az apák, *
* az anyák, *
* az emberek hibáznak.
* Makacsul hiszik, *
* hogy egyedül vannak. *
* Tiszteld a hibáikat, *
* küzdj a hibáikért. *
* Mindenki követ el *
* egy szörnyű hibát. *
* A boszorkányoknak lehet igazuk, *
* az óriások jók is lehetnek. *
* Te döntöd el, mi a helyes. *
* Te döntöd el, mi a jó. *
* Csak emlékezz, *
* csak emlékezz, *
* valaki melletted áll, *
* mellettünk, *
* mellettünk, és van aki nem. *
* Amíg csak a mi oldalunkat látjuk, *
* - a miénket. - A miénket. *
* Talán elfelejtjük, *
* hogy ők sincsenek egyedül. *
* Senki sincs egyedül, *
* valaki mindig melletted áll. *
* Senki sincs... *
Gyerünk, Jankó!
- Légy óvatos! - Rendben.
Itt jön.
Hol a fiú?
Nálunk van.
Hol?
A fán bujkál.
Itt vagyok!
Készen állsz?
Mehet!
Madárkáim!
Nem tűnik boldognak.
- Vigyázz, Jankó! - Jankó!
Jankó!
Jankó?
- Merre vannak? - Jankó!
Jankó!
Pék úr!
- Jankó! - Erre!
Jankó!
Fogd őt!
Csak óvatosan!
- Minden rendben? - Igen.
Óvatosan, vigyázz!
Merre van?
- Nincs veled? - Jankó!
Pék úr!
Jankó!
Segíts!
Jankó, itt vagyok!
- Jól van? - Igen.
- Oké? - Igen!
Jól vagy? Mindenki jól van?
- Igen. - Minden rendben? Tényleg?
Sikerült.
Megcsináltuk!
Most már hazatérhetünk.
Mégis hova? Senki nem viseli gondomat most már.
És nincs hová mennünk.
Szóval hozzád költözünk!
Nos, ő...
Hát persze.
Persze, hogy velem lakhattok!
És te is jöhetsz!
- De csak ha szeretnél. - Szívesen segítek a háztartásban.
Van amikor még élvezem is a takarítást.
Helló.
Mi újság?
Ugyan, drágám.
Tudom.
Tudom, hiányzik anyu.
Nekem is hiányzik.
Kérlek!
Talán nem vagyok apának való.
Ne mondd ezt!
Hát persze, hogy jó apa leszel.
De hogy lehetnék, amikor nem volt apám, hogy megmutassa.
* Csak nyugtasd meg. *
* Így van, nyugtasd csak. *
* Meséld el neki a történetünk. *
* Hogyan lettünk szülők, képes vagy rá! *
Egyedül is.
* Néha elhagynak az emberek *
* félúton az erdőben.*
* Ne hagyd, hogy ez elkeserítsen, *
* senki nem hagy el örökre. *
* Nem vagy egyedül, *
* senki sincs egyedül igazán. *
* Mutasd neki a fényt, *
* hadd lássa meg a ragyogást. *
* Minden rendben lesz már. *
* Mondd el neki, amit tudsz. *
Hol volt, hol nem volt, egy messzi királyságban
volt egy kis falu az erdő szélén.
* Vigyázz, mit mondasz! *
- És ebben a faluban... * - A gyermek figyelni fog. *
élt egy fiatal leány...
* - Vigyázz, mit teszel. * - egy gondtalan leány...
* A gyermekek látni fogják. *
és egy pék a feleségével...
* És tanulj! *
akiknek nem volt gyermekük.
* Terelgesd őket az úton! *
* A gyermekek ragyogni fognak. *
* Meglátják, *
* melyik utat választod. *
* Megtanulják, mik legyenek. *
* Vigyázz mielőtt azt mondod: "figyelj rám". *
* A gyermekek figyelni fognak. *
* Vigyázz, mit kívánsz! *
* A kívánságok gyermekek, *
* vigyázz az útjukkal. *
* A kívánságok valóra válnak, *
* de nem ingyen. *
* Vigyázz az átkokkal, *
* ne csak azzal, amit a gyerekeidnek adsz. *
* Néha a bűbáj nem tart sokáig. *
* Tovább tart, mint látod *
* és ellened fordulnak. *
* Vigyázz, mit mesélsz. *
* Ez a varázs. *
* A gyermekek figyelni fognak. *
VADREGÉNY Fordította: sári feliratok.info
Ó, bár...