23.976
Subtitles downloaded from Podnapisi.NET
Kaip jūs laikotės?
Aš Dymsas Teiloras
ir man didžiulė garbė prsitatyti Walt Disney,
Leopoldo Stokovskio
ir visų kitų dailininkų, kompozitorių, didžio talento ir kūrybos
vaisių - Fantaziją.
Jūs pamatysite
animaciją ir istorijas,
sukurtas iš minčių ir vaizduotės,
kurią įkvėpė muzika.
Kitaip sakant, tai nebus
muzikantų interpratcijos.
O tai, manau, yra labai gerai.
Fantazijoj sutiksite tris muzikos tipus.
Pirmoji pasakos konkrečią istoriją.
Vėliau bus istorija, neturinti aiškaus siužeto.
Bet bus daug gražios animacijos.
Tada trečiasis tipas.
Muzika, kuri egzistuoja pati sau.
O dabar Fantazijos programą atidarys
Tokata ir Fuga, ji priklauso tam trečiajam tipui.
Mes tai vadiname absoliutine muzika.
Netgi iš pavadinimo mes nesuprasime, kas vyks.
Matysite daug abstrakčių vaizdų,
kurie skries per jūsų mintis.
Tarsi būtumėte koncertų salėje.
Pirmiausiai jūs koncentruositės į orkestrą.
Taigi vaizdai po truputį taps ryškesni.
Išaiškės veikėjai.
Tada muzika sukels sumaištį mintyse.
Bus tik spalvų kratinys.
Arba įspūdingos formos, peizažai.
Galbūt ir šėšėlių žaismas ar ore skraidantys daiktai.
Taigi pristatau jums
Toccata ir Fugue D Minor, Johannas Sebastianas Bachas,
interpretuota Walto Disnėjaus
ir Filadelfijos orkestro bei
dirigento Leopoldo Stokowskio.
Žinot, linksma pagalvot, kai žinomi kūrėjai galvoja, jog jų darbas yra blogas.
Tarkim Čaikovskis buvo nusivylęs
savo "Spragtuko apsiaustas",
kuris yra pats populiariausias jo kūrinys.
Tai šokių serija, paremta baletu
"Spragtukas".
Kurį jis sukūrė St. Petersburgo operos namams.
Didėlės sėkmės jis nesulaukė ir dabar jau niekas nebešoką jo,
bet aš įsitikinęs, kad jūs atpažinsite muziką iš "Spragtuko".
Ironiška, bet jūs nepamatysite spragtuko.
Iš jo liko tik pavadinimas.
O dabar išgirsime muziką, pasakojančią labai konkrečią istoriją.
Tiesą sakant, šiuo atveju pirma atsirado istorija,
kuriai kompozitorius ir parašė muziką.
Tai labai sena istorija, sukurta bene prieš 2000 metų.
Legenda apie burtininką ir jo mokinį.
Jis buvo protingas jaunuolis, troškęs išmokti burtų meno.
Tiesą sakant, jis buvo labai sumanus,
nes ėmė bandyti kai kuriuos savo viršininko triukus,
dar gerai jų neįvaldęs.
Pavyzdžiui, vieną dieną, kai mokytojas jam liepė
prinešti vandens į katilą, jam šovė į galvą puiki mintis
atgaivinti šluotą, kad ji imtųsi darbo.
Pradžioje viskas buvo gerai.
Deja, jis pamiršo burtų žodžius,
kurie turėjo sustabdyti vandenį nešiojančią šluotą,
ir tik tada suprato, kad pradėjo kažką, ko negalės baigti.
Pone Stokovski. Pone Stokovski.
Sveikinu jus, pone.
Ir aš tave sveikinu, Miki.
Oi, ačiū.
Turiu bėgti. Pasimatysime vėliau.
Iki.
Kai Igoris Stravinskis rašė muziką baletui "Šventasis pavasaris"...
Kartoju,
kai Igoris Stravinskis rašė muziką baletui "Šventasis pavasaris",
jo žodžiais tariant, jis norėjo perteikti primityvų gyvenimą.
O Voltas Disnėjus ir jo kolegos dailininkai patikėjo jo žodžiais.
Jie nusprendė nukrypti nuo originalaus baleto
su gentiniais šokiais ir pateikti jį kaip misteriją,
kaip gyvybės vystymosi Žemėje istoriją.
O ta istorija, kurią pamatysite,
nėra kieno nors vaizduotės vaisius.
Tai visiškai tikslus mokslinis dėstymas apie tai,
kas vyko per šios planetos egzistavimo pirmuosius kelis milijardus metų.
Šio filmo scenarijaus autorius yra mokslas, o ne menas.
Anot mokslininkų, pirmosios gyvos būtybės
buvo vienaląsčiai organizmai -
niekuo nepasižymintys smulkūs balti arba žali padarėliai,
gyvenę po vandeniu.
Bėgant amžiams, vandenynuose ėmė knibždėte knibždėti
įvairiausios vandens būtybės.
Maždaug po milijono metų
kai kurios žuvys, kurios buvo ambicingesnės už kitas,
išlipo į krantą ir tapo pirmaisiais varliagyviais.
O tada, prieš kelis šimtus milijonų metų,
gamta pasuko kita kryptimi ir sukūrė dinozaurus.
Turbūt žinote, kad žodis "dinozauras" yra kilęs iš graikų kalbos
ir reiškia "baisus driežas".
Jie iš tiesų atrodė baisiai.
Jų buvo įvairių formų ir dydžių:
nuo viščiuko dydžio šliaužiojančių baisybių
iki šimtą tonų sveriančių pabaisų.
Jie nebuvo protingi.
Net pats didžiausias dinozauras teturėjo vištos smegenėles.
Jie gyveno ore, vandenyje ir sausumoje.
Dažniausiai jie buvo vegetarai,
gana draugiški ir sugyvenami.
Bet pasitaikė ir chuliganų bei gangsterių.
Baisiausias dinozaurų atstovas yra tiranozauras,
kuris buvo bene žiauriausias visų laikų žudikas Žemėje.
Dinozaurai karaliavo maždaug 200 milijonų metų.
O tada... Na, tiksliai nežinome, kas įvyko tada.
Kai kurie mokslininkai teigia, kad siaubiančios sausros
ir žemės drebėjimai suniokojo pasaulį ir pavertė jį milžinišku dulkių katilu.
Kaip ten bebuvę, dinozaurai išnyko.
Tuo mūsų pasakojimas ir baigiasi.
O prasidėjo jis labai seniai,
kai Žemėje nebuvo jokios gyvybės.
Tik garo debesys,
verdančios jūros ir virstantys vulkanai.
Todėl dabar pabandykite įsivaizduoti esantys erdvėje
prieš milijardus metų
ir iš viršaus žiūrintys į šią vienišą bei kenčiančią mažą planetą,
besisukančią aplink tuščią nebūties jūrą.
O dabar mūsų laukia 15 minučių pertrauka.
FANTAZIJA
Prieš pradėdamas antrąją programos dalį,
norėčiau jums pristatyti vieną žmogų,
žmogų, be kurio "Fantaziją" būtų sunku įsivaizduoti.
Jis labai kuklus ir santūrus.
Vieną dieną atsitiktinai sutikau jį "Disney Studios".
Susipažinęs su juo supratau,
kad jis ne tik nepakeičiamas darbuotojas,
bet ir kino žvaigždė, kurio talentas
taip ir gali likti nepastebėtas.
Su dideliu džiaugsmu pristatau jums
garso takelį.
Viskas gerai. Nagi.
Štai taip. Drąsiau.
Nuostabus garso takelis.
Stebėdamas jį supratau, kad kiekvienas gražus garsas
sukuria atitinkamai gražų vaizdą.
Pažiūrėkime. Ar tas garso takelis išduos kokį garsą?
Nagi, nereikia jaudintis. Prašau. Kokį nors garsą.
Tiesą sakant, tikėjausi kažko kito.
Pavyzdžiui, pasigirsta arfos garsai.
Dabar - styginių, pavyzdžiui, smuiko.
O dabar... Dabar - medinių pučiamųjų, sakykime, fleitos.
Nuostabu.
Pridėkime pučiamuosius, pavyzdžiui, trimitą.
Gerai. O ką manote apie tylesnį instrumentą, pvz., fagotą?
Nagi. Nagi. Parodykite, ką dar mokate.
Pabaigai įsivaizduokime, kad prisijungė mušamieji,
pirmiausiai - bosinis būgnas.
Ačiū, bičiuli.
Šeštoji Bethoveno simfonija, arba "Pastoralinė",
yra vienas iš dviejų jo parašytų muzikinių kūrinių,
kuriame pasakojama kažkas panašaus į konkrečią istoriją.
Jis buvo didžiulis gamtos mylėtojas ir šioje simfonijoje
nupiešė muzikinį vienos dienos kaime paveikslą.
Žinoma, gamtovaizdis, kurį perteikė Bethovenas,
buvo jam gerai pažįstamas.
Bet jo muzika aprėpia ir šį tą daugiau,
todėl Voltas Disnėjus perkėlė šią simfoniją į mitinę buveinę.
Tai Olimpo kalnas, mitinė dievų buveinė.
Pirmiausia čia sutinkame pasakiškas pievų ir miškų
būtybes -
vienaragius, faunus, sparnuotąjį žirgą Pegasą
su visa šeima ir keistas būtybes kentaurus -
pusiau žmones, pusiau arklius.
O taip pat jų gražuoles drauges.
Štai pasirodo mūsų senas draugas - vyno dievas Bakchas,
vadovaujantis bakchanalijai.
Tačiau šventę sutrukdo audra.
Pasirodo Vulkanas, kaldamas žaibus
ir įteikdamas juos dievų karaliui Dzeusui,
kuris svaido juos į kairę ir į dešinę.
Audrai nurimus pasirodo vaivorykštės deivė Iridė.
Ir Apolonas dangumi riedančioje saulės karietoje.
Tada miego dievas Morfėjus
viską uždengia nakties skraiste,
o Diana, paėmusi į rankas jauną mėnulį,
iššauna ugnies strėlę, kuri apipila dangų žvaigždėmis.
Dabar mūsų laukia garsiausias ir populiariausias
"Laikrodžio šokis" iš Pončelio operos "Džokonda".
Tai valandų misterija.
Pirmos grupės šokėjų kostiumai primena
švelnius aušros spindulius.
Antroji grupė pasipuošusi
ryškiais apdarais, atkartojančiais popiečio saulės spalvas.
Tada pasirodo trečia grupė,
kurios šokėjų kostiumai primena vakarėjančios dienos spalvas.
O paskutinė juodų šokėjų grupė pranašauja artėjančią naktį.
Staiga orkestras užgroja nuostabų finalą,
kuriame tamsos valandas nugali šviesa.
Visa tai vyksta nuostabioje Venecijos didiko
kunigaikščio Alvizo rūmų, apsuptų sodo, salėje.
Paskutinis mūsų "Fantazijos" programos numeris
yra dviejų visiškai skirtingų savo struktūra bei nuotaika
ir dėl to vienas kitą papildančių kūrinių kompozicija.
Pirmasis yra vieno garsiausių
Rusijos kompozitorių Modesto Musorgskio kūrinys "Naktis Raganų kalne".
Antrasis - garsioji Franco Šuberto "Ave Maria".
Muzikos ir dramos prasme
čia vyksta kova tarp bedievių ir šventųjų.
Ant Raganų kalno tradiciškai
renkasi velnias ir jo pasekėjai.
Valpurgijos naktį, kuri mūsuose vadinama Helovinu,
blogio jėgos susirenka ir garbina savo šeimininką.
Jo užkerėti jie audringai šoka
iki pat aušros, kuomet skambantys bažnyčios varpai
priverčia šią pragaro armiją sliūkinti atgal į tamsos karalystę.
O tada pasigirsta "Ave Maria", skelbianti vilties ir gyvenimo
triumfą prieš neviltį ir mirtį.