Bună ziua.
Numele meu este Deems Taylor
și am plăcuta îndatorire de a vă ura bun venit
în numele lui Walt Disney, Leopold Stokowski
și al celorlalți artiști și muzicieni ale căror talente combinate
au contribuit la crearea acestei noi forme de divertisment, Fantezia.
Ceea ce veți vedea
sunt desenele, imaginile și poveștile
pe care muzica le-a inspirat în mintea și imaginația
unui grup de artiști.
Cu alte cuvinte, acestea nu vor fi interpretările unor muzicieni profesioniști.
Ceea ce cred că este un lucru bun.
În programul Fantezia sunt trei feluri de muzică.
Mai întâi este genul care spune o poveste clară.
Apoi este genul care, deși fără o narațiune clară,
pictează o serie de imagini mai mult sau mai puțin definite.
Și este al treilea gen,
muzică ce există doar de dragul ei.
Piesa care deschide programul nostru Fantezia,
Tocata și Fuga, este o muzică din al treilea gen,
ceea ce noi numim "muzică absolută".
Nici măcar titlul nu înseamnă ceva mai mult decât o descriere a formei muzicii.
Ceea ce veți vedea pe ecran este un film cu variate imagini abstracte
care v-ar putea trece prin minte
dacă v-ați afla într-o sală de concert ascultând această muzică.
La început sunteți întrucâtva conștienți de orchestră.
Astfel că filmul nostru începe cu o serie de imagini
ale dirijorului și muzicanților.
Apoi muzica începe să sugereze alte lucruri imaginației dvs.
Acestea ar putea fi doar pete de culoare.
Sau ar putea lua forma unor nori sau peisaje frumoase
ori umbre vagi sau obiecte geometrice plutind în spațiu.
Așadar acum prezentăm
Tocata și Fuga în Re minor de Johann Sebastian Bach,
interpretată în imagini de Walt Disney și asociații săi,
și muzical de Orchestra din Philadelphia
și dirijorul acesteia, Leopold Stokowski.
Este ciudat cât de mult poate greși un artist în privința propriei opere.
Compoziția lui Ceaikovski pe care acesta o detesta
era Suita Spărgătorul de Nuci,
care este poate cea mai populară piesă pe care a scris-o.
Este o serie de dansuri luate dintr-un balet
numit Spărgătorul de Nuci
pe care l-a compus pentru Opera din Sankt Petersburg.
Nu a avut succes și astăzi nu mai este prezentat nicăieri,
dar sunt sigur că veți recunoaște muzica Suitei când o veți auzi.
Apropo, nu veți vedea pe ecran niciun spărgător de nuci.
Din el nu a mai rămas decât titlul.
Acum vom asculta o piesă muzicală ce spune o poveste foarte bine definită.
De fapt, în acest caz povestea a apărut mai întâi
și compozitorul a scris muzica pentru a se potrivi cu ea.
E o poveste foarte veche, datând de acum 2000 de ani.
O legendă despre un vrăjitor care avea un ucenic.
Acesta era un tânăr isteț, dornic să învețe profesia.
De fapt era chiar puțin prea isteț,
deoarece a început să practice unele trucuri magice ale maestrului său
înainte de a învăța cum să le controleze.
Spre exemplu, într-o zi când maestrul său i-a spus
să care apă pentru a umple un cazan, a avut ideea strălucitoare
să aducă la viață o mătură cu coadă pentru a căra apa în locul lui.
Ei bine, totul a mers foarte bine, la început.
Din păcate, totuși, fiindcă uitase formula magică
ce oprea mătura să mai care apă,
s-a trezit că începuse ceva ce nu putea termina.
Domnule Stokowski. Domnule Stokowski.
Felicitările mele, domnule.
Felicitări și pentru tine, Mickey.
Ah, mulțumesc.
Ei bine, la revedere.
La revedere.
Când Igor Stravinsky a scris baletul Ritualul Primăverii...
Repet,
când Igor Stravinsky a scris baletul Ritualul Primăverii,
țelul său era, în cuvintele sale, "să exprime viața primitivă".
Iar Walt Disney și colegii săi artiști i-au luat cuvintele la modul propriu.
În loc să prezinte baletul în forma originală,
ca o serie simplă de dansuri tribale, l-au vizualizat ca o alegorie măreață,
povestea apariției vieții pe Pământ.
Și acea poveste, după cum veți vedea,
nu este produsul imaginației nimănui.
Este o reproducere precisă a ceea ce știința crede că s-a întâmplat
în primele câteva miliarde de ani din existența acestei planete.
Știința, și nu arta, a scris scenariul pentru acest film.
Potrivit științei, primele forme de viață aici
erau organisme mono-celulare,
micuțe picături albe sau verzi, făcute din nimic special,
care trăiau în apă.
Apoi, odată cu trecerea timpului, oceanele s-au umplut
cu tot felul de creaturi marine.
În final, după circa un miliard de ani,
unii pești, mai ambițioși decât ceilalți,
s-au târât pe uscat și au devenit primii amfibieni.
Apoi, acum câteva sute de milioane de ani,
natura a luat-o pe alt drum și a creat dinozaurii.
Cuvântul "dinozaur" provine din două cuvinte grecești
ce înseamnă "șopârlă îngrozitoare".
Ceea ce desigur erau.
Au existat în toate formele și mărimile.
De la orori târâtoare micuțe de mărimea unui pui de găină
până la coșmaruri de sute de tone.
Nu erau prea deștepți.
Chiar și cei mai mari aveau creierul cât al unui porumbel.
Trăiau în aer, în apă și pe pământ.
De regulă erau vegetarieni,
destul de prietenoși și te puteai înțelege cu ei.
Totuși, printre ei erau bătăuși și gangsteri.
Cel mai rău, o brută pe nume Tyrannosaurus rex,
era probabil cel mai crud ucigaș care a trăit vreodată pe Pământ.
Dinozaurii au stăpânit lumea pentru aproximativ 200 milioane de ani.
Apoi.. . Ei bine, nu știm exact ce s-a întâmplat.
Unii oameni de știință cred că puternice secete și cutremure
au preschimbat întreaga lume într-un castron gigantic plin cu praf.
În orice caz, dinozaurii au fost șterși de pe fața Pământului.
Aici se termină povestea noastră.
Ea începe într-un moment în timp infinit mai devreme,
când pe Pământ nu exista niciun fel de viață,
ci numai nori de aburi,
mări clocotitoare și vulcani ce explodau.
Și acum imaginați-vă că sunteți în spațiu
cu miliarde și miliarde de ani în urmă,
uitându-vă la această planetă singuratică și chinuită
învârtindu-se într-o mare a nimicului.
Și acum vom avea o pauză de 15 minute.
FANTEZIA
Înainte să trecem la partea a doua a programului,
aș vrea să vă prezint pe cineva,
o persoană foarte importantă pentru Fantezia.
Este foarte timidă și foarte retrasă.
S-a întâmplat să o cunosc într-o zi la Studiourile Disney.
Dar când am cunoscut-o, mi-am dat seama că era
nu numai o membră indispensabilă a organizației,
ci și o personalitate a ecranului ale cărei posibilități
nu fuseseră văzute de nimeni.
Și îmi pare bine că am ocazia să vă prezint
coloana sonoră.
Bun. Haide.
E în regulă. Să nu fii timidă.
Ce coloană sonoră.
Uitându-mă la ea am descoperit că fiecare sunet frumos
creează o imagine la fel de frumoasă.
Acum priviți. Rog frumos coloana sonoră să producă un sunet.
Haide, nu fi nervoasă. Dă-i drumul. Orice sunet.
Ei bine, nu la asta mă gândeam.
Să presupunem că auzim și vedem harpa.
Acum un instrument cu coarde, să zicem, vioara.
Acum, un instrument suflător din lemn, un flaut.
Foarte frumos.
Acum să auzim una dintre alămuri, o trompetă.
Bine. Ce ziceți de un instrument cu sunet mai plin, un fagot?
Haide. Continuă! Mergi mai jos.
Și acum, pentru a termina, vedem câteva instrumente de percuție,
începând cu timpanul.
Mulțumesc, bătrâne.
Simfonia pe care Beethoven a numit-o Pastorala,
a șasea, e una dintre puținele piese muzicale scrise de el
care spune o poveste bine definită.
Era un mare iubitor al naturii, și în această simfonie
pictează o imagine muzicală a unei zile petrecute la țară.
Desigur, peisajul descris de Beethoven
era provincia pe care o cunoștea mai bine.
Dar muzica sa acoperă un câmp mult mai larg,
astfel încât Walt Disney a dat Simfoniei Pastorale un decor mitologic,
și acel decor este Muntele Olimp, sălașul zeilor.
Și aici, mai întâi întâlnim un grup de creaturi fabuloase
ale câmpiilor și pădurilor,
inorogi, fauni, Pegas, calul zburător
și întreaga sa familie, centaurii,
acele stranii creaturi jumătate oameni și jumătate cai
și prietenele acestora, centaurițele.
Mai târziu îl vedem pe vechiul nostru prieten Bacchus, zeul vinului,
prezidând o petrecere bahică.
Petrecerea e întreruptă de o furtună.
Și acum îl vedem pe Vulcan creând fulgere
și dându-le regelui tuturor zeilor, Zeus,
care joacă cu ele darts.
Pe când furtuna se liniștește, o vedem pe Iris, zeița curcubeului
și pe Apollo mânându-și carul soarelui pe bolta cerească.
Apoi Morfeu, zeul somnului,
acoperă totul cu mantaua nopții
pe când Diana, folosind luna nouă ca pe un arc,
trage o săgeată de foc ce umple cerul de stele.
Vom prezenta unul din cele mai faimoase și populare balete scrise vreodată,
Dansul orelor din opera lui Ponchielli Gioconda.
Este o alegorie a orelor zilei.
La început vedem un grup de dansatori
în costume ce sugerează delicata lumină a dimineții.
Apoi apare un al doilea grup,
costumat pentru a reprezenta puternica lumină a amiezii.
Când aceștia se retrag, apare un al treilea grup
în costume ce sugerează tonurile delicate ale înserării.
Apoi ultimul grup, în costume negre, sugerează orele sumbre ale nopții.
Deodată orchestra izbucnește într-un final strălucitor
în care orele întunericului sunt învinse de orele luminii.
Toate acestea se întâmplă în marele hol, cu o grădină în spate,
în palatul Ducelui Alvise, un nobil venețian.
Ultimul număr din programul nostru Fantezia
este o combinație a două piese muzicale atât de diferite
în construcție și atmosferă, încât se îmbină perfect.
Prima este O noapte Pe Muntele Pleșuv
scrisă de unul dintre cei mai mari compozitori ruși, Modest Mussorgsky.
A doua este faimoasa Ave Maria a lui Franz Schubert.
Din punct de vedere muzical și dramatic avem aici un film
despre lupta între profan și sacru.
Potrivit tradiției, Muntele Pleșuv
este locul unde se adună Satana și discipolii săi.
Aici, la Walpurgisnacht, care este echivalentul zilei de Halloween,
creaturile malefice se adună pentru a se închina stăpânului lor.
Sub vraja acestuia ele dansează furios
până ce venirea zorilor și a sunetelor clopotelor de biserică
fac armata infernală să se furișeze înapoi în sălașele lor întunecoase.
Apoi auzim Ave Maria, cu mesajul său de speranță pentru viață
și triumf asupra forțelor disperării și morții.
SubRip by XRAiN