Х О Б И Т
Превод и субтитри: Владислав Владев, Geronimo88, parler & Phoenix
<<< УНАКС ТИЙМ < 2015 > UNACS TEAM >>>
Предупредих ви. Не ви ли казах да не се занимаваме с джуджетата?
Вижте какво сториха! Пробудиха дракона.
Стовариха ада върху нас. Хайде! Побързайте!
Опитвам да се измъкна от това място. Внимавай. Остави книгите.
Не трябва ли да спасим града, сир? - Градът е изгубен. Спасете златото.
Чухте го. Побързайте! - Татко!
Трупайте ги!
Нямаме никакво време. Трябва да вървим.
Вдигнете го. - Хайде, братко, ставай.
Добре съм, мога да ходя. - Никъде няма да ходим.
Не и без баща ни. - Останете ли, сестрите ти ще умрат.
Дали това би искал баща ти?
Отворете проклетата врата. Чувате ли ме?
Тук долу! Бързо! - Подай ръка.
Да вървим. - Побързайте!
Бързо, Кили! - Зад ъгъла е! Не спирай!
Драконът!
Хайде! Гребете! По-бързо!
Да можехме да вземем с нас тези окаяни хорица...
но не си струва, знам. - Съгласен съм.
Пазете се!
Бързо! Хайде, не спете!
Златото ми! Паричките ми! - Твърде сме тежки.
Да изхвърлим излишния товар. - Доста си прав, Алфрид.
Бързо! Гребете!
Бедните души.
Татко? - Тате!
Улучи дракона. Уцели го в белега! Видях го!
Не. Стрелите не могат да пробият кожата му.
Опасявам се, че нищо не би могло.
Какво правиш? - Бейн! Върни се!
Оставете го. Не може да се върнем. - Бейн!
Татко! - Бейн? Защо не напусна града?
Дойдох да ти помогна. - Не! Нищо не може да го спре.
Това би могло.
А сега бягай. Напусни града.
Тате!
Бейн!
Почакайте! Спрете!
Кой си ти, че смееш да ми се противопоставиш?!
Срамота.
Какво ще сториш сега, стрелецо?
Изоставиха те. Помощ не ще видиш.
Сега е нашата възможност. Гребете! Към открити води!
Това синът ти ли е?
Не ще го спасиш от огньовете.
Ще бъде изпепелен!
Не мърдай, синко. Стой неподвижно.
Кажи ми, окаяни човече,
как ще ми се противопоставиш?
Нищо не ти остана, освен да умреш.
Бейн, погледни ме. Гледай към мен.
Премести се малко вляво. Точно така.
Дръж се, Бейн!
Какво беше това? Какво стана? - Сгромоляса се. Видях го с очите си.
Мъртъв е.
Смог е мъртъв.
Кълна се в брадата си, истина е. - Погледнете натам.
Гарваните на Еребор се връщат в планината.
Да, вестта ще се разчуе.
Не след дълго всеки в Средната земя ще узнае, че Смог е мъртъв.
БИТКАТА НА ПЕТТЕ АРМИИ
Не си сам, Митрандир.
Помогнете ми! Помощ!
Тук съм! - Ето.
Татко?
Защо все на мен?
Тауриел.
Кили, да вървим. - Тръгваме.
Твоя кръв са. Върви.
Ела с мен. Знам какво изпитвам и не се боя от чувствата си.
С теб се чувствам жив. - Не бих могла.
Тауриел. Амралиме.
Не знам какво означава това. - Напротив, знаеш.
Господарю Леголас.
Остави джуджето да си върви.
Нуждаят се от теб другаде.
Задръж го. Като обещание.
Тези са сухи. Ще ти трябват. - Благодаря.
Внимавай! - Дай и на мен.
Ще пукна от студ в тия дрипи. - Намери си!
Не ти командваш сега, Алфрид. - Ето тук грешиш!
В отсъствие на господаря, властта преминава в заместника му,
който в случая е моя милост. А сега ми дай този парцал!
Заместник на господаря? Не ме карай да се смея!
Подъл мазник! По-добре мъртва, отколкото да ти се подчиня.
Би могло да се уреди.
На твое място не бих се обръщал срещу своите, Алфрид. Особено сега.
Тате! - Елате тук!
Бард беше. Той погуби дракона! Видях го със собствените си очи.
Повали звяра. Улучи го с черна стрела.
Благодарим ти, Бард. - Благодаря.
Спаси всички ни. - Слава за убиеца на дракона!
Да живее крал Бард!
Неведнъж съм ви казвал, че е от знатно потекло.
Роден водач. - Не ме наричай така.
Не аз съм господарят на Езгарот. Къде е той?
Къде е господарят ни? - На път за Андуин със златото ни.
Без съмнение ти си бил наясно. Помогна му да изпразни съкровищницата.
Не, опитах се да го спра. - Лъжец! Крадец!
Умолявах го. - Да го пребием!
Казах му: "Господарю, недейте...
Помислете за децата.
Никой ли няма да помисли за тях?"
Обесете го! - Пуснете го. Казах да го пуснете!
Огледайте се.
Не се ли наситихте на смърт?
Зимата се задава. Трябва да се погрижим за себе си.
За болните и беззащитните. Здравите да се погрижат за ранените.
А който има сили, нека ме последва. Да спасим каквото можем.
А какво ще правим след това?
Ще потърсим подслон.
Има ли някой?
Бомбур? Бифур?
Чува ли ме някой?
Спрете.
Това е Билбо! - Жив е!
Почакайте! Спрете! Трябва да си вървите.
Всички трябва да напуснем Еребор. - Току-що дойдохме.
Опитах да го вразумя, но напразно. - За кого говориш, момко?
За Торин. От няколко дни е долу. Не спи, почти не яде.
Не е на себе си.
Заради това място е. Над него тегне проклятие.
Проклятие? Какво точно?
Фили? Фили!
Злато.
Неизмеримо богатство.
Отвъд тъга и печал.
Вижте несметното богатство на Трор.
Добре дошли, племенници.
В кралство Еребор.
Балин.
Слава на Дурин! Живи сте.
Бомбур! - Ти си жив!
Някаква следа от камъка? - Не.
Тук също го няма. - Продължавайте да търсите.
Би могъл да е навсякъде. - Камъкът Аркен е сред тези стени.
Чухте го. - Продължавайте да търсите.
Никаква почивка, докато не се намери.
Изкушавам се да те оставя да го вземеш,
само за да видя как Дъбощит страда.
Да гледам как ще го унищожи.
Да гледам как покварява сърцето му
и как го докарва до лудост.
Вземете само най-необходимото. Чака ни дълъг път.
Къде ще идете? - Остана само едно място.
Планината. Вие сте гений, сир. Ще се подслоним в планината.
Може да понамирисва на дракон, но женорята ще почистят основно.
Ще сме на сигурно и сухо местенце, пълно със запаси.
Постели. Парцалки. Също и някоя друга монета злато.
Онова злато е прокълнато. Ще вземем само обещаното ни.
Необходимото да започнем отначало. - Дръж, заработи си къшея хляб.
Вестта за смъртта на Смог ще се разнесе бързо.
Знам.
Други ще обърнат поглед към планината.
Заради богатството и местоположението му.
Какво ти е известно? - Нищо със сигурност.
Опасявам се от това, което може би предстои.
Горските елфи!
Синът на краля и придружителката му. Проследиха ни до Езерния град.
Убихте ли ги?
Избягаха с писъци като страхливци.
Глупак! Ще се завърнат с цяла армия от елфи!
Върни се в Гундабад.
Свикай легионите.
Елфи! Хора! Джуджета!
Планината ще се превърне в тяхна гробница!
Видя нещо, нали? - Разпознах орка от Езгарот.
Болг - изчадие на Азог Осквернителя.
Глутница уарги изчакваха извън Езерния град.
Побягнаха на север. Тези орки са различни.
Носят знак, който дълго не съм виждал. Знакът на Гундабад.
Укрепление на орките в далечния север в Мъгливите планини.
Господарю Леголас, нося вести от баща ви.
Незабавно трябва да се върнете.
Да вървим, Тауриел. - Господарю...
Тауриел е прокудена. - Прокудена?
Предай на баща ми, че щом няма място за Тауриел, няма и за мен.
Леголас, твоят крал ти заповядва.
Да, той е мой крал, но не е господар на сърцето ми.
Тръгвам на север. Идваш ли?
Къде отиваме? - В Гундабад.
Заклинанията не ще те спасят, старче!
Тук властва моят господар.
Умри, магьоснико!
Три пръстена за кралете на елфите под небосвода
и седем за джуджетата в дворците им от камък.
Девет за смъртните хора, които са обречени да умрат.
Не може да се биеш със сенки.
Силите ти бледнеят.
Едничка светлинка в необятния мрак.
Не съм сама.
Нуждаете ли се от помощ, милейди?
Да си бяхте останали в гроба.
Митрандир, върни се.
Той е тук.
Да, мракът се завърна.
Гандалф!
Гандалф, качвай се.
Слаб е. Не може да остане тук.
Злото изцежда силите му. Бягайте! Бързо!
Елате с мен, милейди.
Вървете!
Започна се. Изтокът ще падне.
Кралството на Ангмар отново ще се издигне.
Времето на елфите изтече.
Настъпи ерата на орките.
Тук нямаш никаква сила!
Слуга на Моргот!
Ти нямаш име!
Нямаш лице.
Нямаш форма.
Върни се обратно в бездната,
откъдето си изпълзял!
Бяхме заблудени.
Духът на Саурон е оцелял. - И беше прокуден.
Ще избяга на Изток.
Трябва да предупредим Гондор. Да изпратят стражи
на стените на Мордор. - Не, погрижи се за Галадриел.
Изгуби доста от силите си. Изтощена е. Отведи я в Лотлориен.
Саруман, той трябва да бъде спрян веднъж и завинаги.
Без всевластния пръстен Саурон няма да господства пак над Средната земя.
Тръгвайте. Оставете Саурон на мен.
Трябва ми кон. - Какво? Гандалф, къде отиваш?
Да предупредя Еребор. Не знаят какво ги чака. Видях го.
Видях пълчищата орки. Призови птици и зверове.
Предстои битката за Планината.
В тези зали е. Знам го. - Претърсихме навсякъде.
Не достатъчно добре. - Всички искаме да намерим камъка.
И въпреки това още не е намерен!
Съмняваш се в лоялността на някого от нас?
Камъкът Аркен принадлежи по право на народа ни.
Той е Кралският елмаз.
Не съм ли аз кралят?!
Запомнете.
Ако някой го открие и го скрие от мен,
мъстта ми ще бъде сурова.
Драконова болест.
И преди съм я виждал.
Този поглед, разяждащата го нужда.
Това е свирепа и завистлива любов, Билбо.
От нея дядо му полудя.
Но ако Торин получи камъка Аркен...
Ако бъде открит...
...ще му помогне ли?
Камъкът е над всичко.
Той e символ на голямото богатство.
Дава власт на притежателя му.
Ще премахне ли лудостта му?
Не, момко.
Ще стане още по-зле.
По-добре е да си остане неоткрит.
Какво е това в ръката ти?
Нищо. - Покажи ми.
Взех го от градината на Беорн.
Носил си го толкова дълго? - Ще го посадя в Торбодън.
Малка награда, която да отнесеш в Графството.
Някой ден ще поникне.
И всеки път, като го видя, ще се досещам...
За доброто, злото и късметът, който ме е върнал жив и здрав в дома.
Торин, аз...
Торин, оцелелите от Езерния град прииждат в Дейл.
Стотици са.
Призови всички на главната порта.
Към главната порта!
Хайде! Движете се. - Сир!
Сир, погледнете горе!
Огньовете са разпалени.
Дружината на Торин е оцеляла.
Значи там има куп джуджета сред златото?
Не се безпокой, Алфрид. Има достатъчно злато за всички.
Тази нощ ще лагеруваме тук. Намерете подслон. Накладете огньове.
Алфрид, поемаш нощната смяна.
Нагоре!
До изгрев да сме обезопасили крепостта.
Върнахме си я трудно. Няма да я завземат пак.
Хората от Езерния град идват за помощ, защото загубиха всичко.
Не ми казвай какво те са загубили.
Знам какво е да си в нужда.
Оцелелите от драконовия огън трябва да празнуват.
Да са благодарни.
Още камъни.
Още камъни на портата!
Децата са гладни. - Гладни.
Бард, храната е недостатъчна. - Направи каквото можеш, Пърси.
Трябва ни още вода.
Децата, ранените и жените са с предимство.
Добро утро, Алфрид. Случи ли се нещо през нощта?
Нищо съществено, сир. Нищо не може да мине, без да разбера.
Освен елфическа армия, както изглежда.
Господарю Трандуил, не ви очаквах тук. - Дочух, че ви е нужна помощ.
Спасихте ни. Не знам как да ви благодаря.
Няма нужда. Не съм дошъл заради вас.
Дойдох да си възвърна нещо мое.
Има скъпоценни камъни в Планината, които тъй желая.
Бели камъни от звездна светлина.
Белите камъни на Зеленогор.
Познавам елфически крал, който би платил доста за тези.
Чакайте! Моля ви!
Ще разпалите война заради шепа камъни?
Наследството ни не се забравя с лесна ръка.
В това сме съюзници.
Хората ми също претендират за богатствата в Планината.
Нека да говоря с Торин.
Ще преговаряш с джудже? - Да, за да избегна войната.
Хайде.
Слава на Торин - син на Траин!
Радвам се, че сте жив.
Защо си дошъл въоръжен до портите на Краля под Планината?
Защо Кралят под Планината се е скрил като крадец с плячката си?
Може би защото очаквам да бъда ограбен.
Господарю, не сме дошли да ви ограбим, а да се споразумеем.
Няма ли да говорите с мен?
Слушам.
От името на хората от Езерния град ви моля да удържите на думата си.
Да дадете част от богатството, за да съградят наново животите си.
Няма да преговарям с човек, поставил армия пред дома ми.
Тази армия ще ви атакува, ако не се споразумеем.
Не се поддавам на заплахите ти.
Съвестта не ви ли казва, че каузата ни е правдива?
Хората ми ви предложиха помощ.
А в замяна им стовари само разруха и смърт.
Съгласиха се да помогнат заради възнаграждението.
Сключихме сделка. - Сделка?
Какъв друг избор имахме, освен да го разменим за постели и храна?
Да откупим бъдещето си в замяна на свободата ни?
И за теб това е честна сделка?
Кажи ми, Бард Драконоубиецо,
защо да уважа такава сделка?
Защото дадохте думата си.
Това нищо ли не значи?
Махай се или ще те разстреляме!
Какво правиш?
Не можеш да започнеш война.
Това не те засяга. - Ако не си забелязал,
навън има цяла елфическа армия, както и стотици разярени рибари.
Превъзхождат ни числено.
Не задълго.
Какво значи това? - Значи, г-н Бегинс...
...че не бива да подценяваш джуджетата.
Възвърнахме си Еребор.
Сега ще го отбраняваме.
Нищо няма да ни даде.
Колко жалко. Поне се опита.
Не разбирам защо би рискувал всичко.
Не могат да бъдат вразумени. Разбират само от едно.
Атакуваме на зазоряване.
Ще се присъединиш ли?
Г-н Бегинс, ела.
Това ще ти трябва.
Облечи я.
Ризницата е направена от сребърна стомана.
Митрил. Направена е от предците ми.
Острие не може да мине през нея.
Изглеждам абсурдно. Не съм войник, а хобит.
Това е дар.
Символ на приятелство ни.
Трудно се намират истински приятели.
Преди бях заслепен, но сега вече разбрах.
Предаден съм.
Предаден?
Камъкът Аркен.
Някой от тях го е взел.
Някой от тях е измамник.
Торин, задачата е изпълнена.
Възвърна си Планината. - Предаден от своя народ.
Не. Ти даде обещание на народа от Езерния град.
Наистина ли богатството значи повече от думата ти?
Нашата дума. Аз също се заклех. - За което съм благодарен.
Беше благородно, но богатството не принадлежи на Езерния град.
Златото...
Златото е наше.
Само за нас.
Заклевам се в живота си, че няма да се разделя...
...с нито една жълтица.
С нито една прашинка от богатството.
Гундабад.
Какво има отвъд? - Стар враг.
Древната крепост на Краля-магьосник от Ангмар.
Преди е била негова крепост, където са пазили оръжейниците си
и са изковавали оръжията си.
Видях раздвижване.
Ще чакаме слънцето да се скрие. Зловещо място е това, Тауриел.
В друга епоха по тези земи са се водили войни.
Майка ми е умряла там.
Баща ми не говори за това.
Няма гроб.
Няма спомен.
Нищичко.
Направете път!
Освободете пътя!
Не, не, не!
Ей, ти, с островърхата шапка!
Да, ти! Тук не искаме скитници, просяци или безделници!
Имаме си достатъчно проблеми.
Хайде, махай се. - Кой командва тук?
Кой пита?
Остави враждата с джуджетата настрана.
Войната е на прага ни. Ямите на Дол Гулдур бяха опразнени.
Всички сте в смъртна опасност. - За какво говориш?
Не познаваш вълшебниците.
Те са като мълнии сред зимна буря, гърмящи отдалеч и заглъхващи бавно.
Но понякога бурята е просто буря.
Не и този път. Приижда оркска армия.
Те са създадени за война. Врагът ни е събрал всичката си мощ.
Защо го прави сега? - Защото го принудихме.
Когато Торин Дъбощит тръгна да възвръща дома си.
Джуджетата не биваше да стигат до Еребор. Азог трябваше да ги убие.
Господарят му желае да контролира Планината.
И не само заради богатствата в нея, а и стратегическото местоположение.
Така ще си възвърне земите на Ангмар на север.
Ако царството се въздигне отново...
...Ломидол, Лориен, Графството, дори самият Гондор ще паднат.
Оркската армия, за която говориш, Митрандир,
къде е тя?
Армията ни ще бъде на позиция призори.
Атаката ни ще е внезапна и бърза.
Глупаците са забравили какво живее под земите им.
Забравили са великите земеяди.
Сега е моментът да влезем.
Движат се на ята.
Прилепите са създадени с една цел. - Каква?
За война.
Трябва да известим другите. - Може би е твърде късно. Хайде.
Откога съветите ми станаха толкова маловажни?
Какво мислиш, че правя? - Искаш да спасиш приятелите си.
Възхищавам се на верността ти към тях, но това не ме разубеждава.
Ти започна това, Митрандир.
Ще ми простиш, ако аз сложа края му.
Стрелците на пост ли са? - Да, милорд.
Дай заповед. Ако нещо помръдне на Планината, застреляйте го.
Изтича времето на джуджетата.
По дяволите!
Стрелецо, съгласен ли си с това?
Толкова ли е важно златото, че да убиеш джуджетата заради него?
Няма да се стигне до това. Не е по силите им.
Това няма да ги спре. Джуджетата няма да се предадат.
Ще се бият до смърт за своето. - Билбо Бегинс.
Ако не греша, това е полуръстът, откраднал ключовете
за тъмницата ми под носовете на охраната ми.
Да. Съжалявам.
Дойдох, за да ви дам това.
Сърцето на Планината.
Кралският елмаз.
Безценен е.
Как попадна у теб? - Това е моят дял от богатството.
Защо го правиш? Не си ни длъжен. - Не го правя за вас.
Знам, че джуджетата могат да бъдат упорити, твърдоглави, тежки по нрав.
Недоверчиви и с ужасни маниери.
Но също така са смели и добродушни.
Безпрекословно лоялни.
Привързах се към тях и ако мога, бих ги спасил.
Торин цени този камък над всичко останало.
За да си го възвърне, ще ви даде каквото искате.
Няма да има нужда от война.
Почини си. Утре заминаваш. - Какво?
Ще се махнеш надалеч оттук. - Няма да замина.
Аз съм 14-ят от дружината. - Вече няма такава.
Не се знае какво ще ти стори Торин. - Не се страхувам от него.
А трябва. Не подценявай тъмната сила на златото.
Злато, което отдавна е покварено.
Драконовата болест се впива във всяко сърце.
Почти всяко сърце.
Ей, ти! Намери легло за хобита.
Нагости го с топла храна.
Заслужи си я.
Наглеждай го. Ако опита да тръгне, ми кажи.
Мърдай!
Хайде, ставай, хобитче.
Следващата ще е между очите ти.
Тук сме да ти кажем, че бе предложена награда за дълга ти.
И бе приета.
Каква награда? Не съм ви дал нищо. Не разполагате с нищо.
Имаме това.
Аркенът е у тях.
Крадци! Как сте се сдобили с реликвата на нашия народ?
Камъкът принадлежи на краля!
И може да го получи, ако решим.
Но първо да удържи на думата си.
Взимат ни за глупци.
Това е измама. Гнусна лъжа.
Аркенът е в Планината! Това е номер! - Не е номер.
Камъкът е истински.
Аз им го дадох.
Ти?
Взех го като моята 1/14 част от богатството.
Откраднал си от мен? - Не съм откраднал.
Може да съм крадец, но вярвам, че съм честен.
Не изисквам друго възнаграждение. - Да изискваш?
Ти изискваш? Не можеш да изискваш нищо от мен, плъх такъв!
Щях да ти го дам. Много пъти го желаех, но...
Какво, крадецо? - Ти се промени, Торин.
Джуджето от Торбодън нямаше да пристъпи думата си.
Или да се усъмни в предаността на народа си.
Не ми говори за преданост.
Метнете го през крепостния вал!
Не ме ли чухте?!
Сам ще го сторя! Проклет да си!
Вълшебникът те вкара в дружината ми. - Да не си наранил разбойника ми!
Торин, моля те, върни го при мен.
Не си тази фигура, която трябва да бъде Кралят под Планината, нали...
...Торин, сине на Траин?
Повече няма да се пазаря с вълшебници или с плъхове от Графството!
Склони ли да вземеш Аркена в замяна на обещаното ни?
Отговорът ти?
Мир ли искаш, или война?
Война да бъде.
Железноногия.
Кой е този? Не ми изглежда доволен.
Това е Даин - господар на Железните възвишения.
Братовчед на Торин. - Приличат ли си?
Винаги съм смятал, че Торин е по-разумният от двамата.
Добро утро! Как сте?
Имам мъничко предложение,
ако нямате нищо против да ми отделите от времето си.
Бихте ли обмислили...
...просто да се разкарате?!
Всички, веднага. - Не отстъпвайте!
Успокой се, лорд Даин. - Гандалф Сивия.
Кажи на тази паплач да си върви или ще напоя земята с кръвта им.
Няма нужда от война между джуджета, хора и елфи.
Легион от орки напредва към планината.
Спри армията си. - Няма да се спра пред никой елф.
Най-малко пък пред този горски дух.
Желае само зло за народа ми.
Ако изборът му е да застане между мен и братята ми,
ще му разцепя главата на две! Да видим дали ще се хили тогава.
Шантав като братовчед си.
Чувате ли това, момци? На оръжие!
Нека дадем на тези копелета един добър пердах.
Земеяди!
Я стига!
Напред, мои армии!
Ордите на ада ни нападат. На бой! На оръжие, синове на Дурин!
Ще прескоча стената. Кой идва с мен?
Хайде! - Нито крачка.
Нищо ли няма да направим? - Казах да не мърдате от място.
Елфите няма ли да се бият?
Трандуил, това е лудост.
В атака!
Ето ти!
Гандалф, добре ли е да седим тук?
Изпратете бойните зверове.
Готови за стрелба.
Не могат да се бият на два фронта.
Сега ще направим нашия ход.
Атакувайте града!
Азог се опитва да ни отреже пътя.
Всички, връщайте се в Дейл, веднага!
Към града! Билбо, насам.
Зигрид! Тилда!
Децата ми. Къде са децата ми?
Видях ги. Бяха на стария пазар. - Пазарът?
Къде са отишли? Тилда! Зигрид!
Бард, орките нападат през моста.
Води стрелците при източната стена. Задръжте ги възможно най-дълго.
Орките превзеха Каменната улица. Пазарът е прегазен.
Останалите, последвайте ме!
В атака! Напред! До смърт!
Татко! Тук сме! - Насам.
Бейн, Зигрид, залегнете!
Трябва да се погрижите за жените и децата.
Отведете ги в Голямата зала и барикадирайте вратата.
Разбирате ли? И няма да излизате по никаква причина.
Искаме да останем с теб. - Покажете уважение към баща си!
Оставете ги на мен, сир. Чухте го, отиваме в Голямата зала.
Само жени и деца. Нуждая се от всеки мъж да се бие.
Гледай да се върнеш. - Ще ги отведа в убежището, сир.
После мечът ми ще е на вашите заповеди. Хайде!
Грижи се за тях.
Мърдай, бабке.
Вървете към Голямата зала.
Махнете се от пътя ми! Зарежете недъгавите.
Не могат да задържат града.
Джуджетата почти нямат сили вече.
Ето ти!
Къде е Торин? Трябва ни. Къде е?
Нека кръвта им напои тези земи.
Изколете ги.
Назад!
Откога изоставяме народа си?
Торин, те умират отвън.
Има подземия под подземията в тази планина.
Места, които можем да укрепим.
Да ги обезопасим. Да.
Да. Това е.
Трябва да преместим златото по-надолу. - Не ме ли чу?! Даин е обграден.
Ще ги изколят, Торин.
Много умират на война. Животът е евтин.
Но такова съкровище не може да се изчислява в изгубени животи.
Струва си всичката пролята кръв.
Седиш в тези зали с корона на главата,
а си по-жалък от всякога.
Не ми говори, сякаш съм някой незначителен джуджешки владетел.
Сякаш все още съм...
...Торин Дъбощит.
Аз съм твоят крал! - Винаги ще си мой крал.
И някога го знаеше.
Не виждаш в какво си се превърнал.
Върви.
Махай се...
...преди да те убия.
Седиш тук с корона на главата ти, а си по-жалък от всякога.
Такова съкровище не може да се изчислява в изгубени животи.
Болест тегне над това съкровище. - Болната амбиция
на Краля под Планината. - Не съм ли аз кралят?
Наше е. Само наше съкровище.
Няма да се разделя
и с една жълтица. - Не вижда отвъд алчността си.
Сякаш съм някой незначителен джуджешки владетел.
Торин Дъбощит. - Златната болест подлуди дядо ти.
Това е Торин. Син на Траин. Син на Трор!
Не съм като дядо ми. - Ти си наследникът на трона.
Избиват ги. - Върни си Еребор.
Обградени са.
Върни си родната земя.
Променил си се, Торин. - Не съм като дядо ми.
Съкровището струва ли повече от думата ти?
Не съм като дядо ми.
Това съкровище ще те погуби.
Оттегляйте се! Към планината!
Оттегляйте се!
Краят им наближава.
Пригответе се за финална атака.
Няма да се крия зад каменна стена,
докато другите водят нашите битки заради нас!
Това не е в кръвта ми, Торин.
Не, не е.
Ние сме синове на Дурин.
А народът на Дурин не бяга от битка.
Нямам право да ви моля за това...
...но ще ме последвате ли за последен път?
Атака!
Още не. Чакайте.
Атакувайте сега!
Торин.
За краля!
На оръжие!
Джуджетата. Отвръщат на удара.
Защото се бият за краля си.
Всеки, който е готов да жертва живота си, да ме последва!
Нека застанем до мъжете си както в живота, така и в смъртта.
Въоръжете се.
Ела, бабо. - Оставете старата женица.
Не се бой. - Казах да изчезваш!
Алфрид Гъзоблизов, ти си страхливец.
Страхливец? Не всеки мъж има смелостта да носи корсет.
Ти не си мъж. Ти си невестулка.
Даин! - Торин!
Дръж се! Идвам.
Сега!
Здравей, братовчеде!
Какво те забави толкова?
Уродите са безчет, Торин. Надявам се да имаш план.
Трябва да убием водача им. - Азог.
Сам ще убия този боклук. - Води ни!
Все пак може и да оцелеем.
Гандалф!
Това е Торин. - И Фили, и Кили, и Дуалин.
Взел е най-добрите си бойци. - За какво?
Да отрежат главата на змията.
Умри!
Гандалф! - Леголас!
Леголас Зеленолист. - Болг води втора армия от Гундабад.
Всеки момент ще са тук. - Гундабад? Това е бил замисълът им.
Азог да ангажира силите ни, докато Болг настъпва от Север.
Север? Къде точно е север? - Към Гарвановия хълм.
Гарвановият хълм. Торин е там. Фили и Кили, всички са там.
Къде е?
Изглежда празна.
Мисля, че Азог е избягал. - Не ми се вярва.
Фили, вземи брат си. Проучете кулите.
Снижете се. Не привличайте внимание. Видите ли нещо, ме уведомете.
Не влизайте в бой. - Имаме компания. Гоблини наемници.
Не повече от сто. - Ние ще се погрижим за тях. Вървете!
Хайде!
Отзови хората си.
Изпрати войска на Гарвановия хълм. Джуджетата ще бъдат прегазени.
Торин трябва да знае. - Сам си го предупреди.
Изгубих достатъчно елфи да бранят тази прокълната земя.
Повече не. - Трандуил!
Аз ще отида. - Не ставай смешен.
Никога няма да успееш. - Защо не?
Защото ще те видят и ще те убият.
Няма.
Няма да ме видят. - И дума да не става.
Не разрешавам. - Не те моля за разрешение, Гандалф.
Няма да си тръгнеш оттук.
Няма да се отречеш, не и този път.
Махни се от пътя ми. - Джуджетата ще бъдат изклани.
Да, ще умрат.
Днес, утре, след година или след сто.
Какво значение има? Те са смъртни.
Мислиш, че животът ти струва повече,
въпреки че няма любов в него? Няма любов в теб.
Какво знаеш ти за любовта? Нищо.
Това, което чувстваш към джуджето, не е истинско.
Мислиш, че това е любов? Готова ли си да умреш за нея?
Ако я докоснеш, ще трябва да ме убиеш.
Идвам с теб.
Ставай! - Махай се от мен.
Не приемам заповеди от теб. Хората ти вярваха, слушаха те.
Господарската манта те очакваше,
а ти я захвърли на вятъра. И за какво?
Алфрид, фустата ти се показва.
Стой тук. Претърси долните нива.
Аз поемам нагоре.
Къде е този оркски боклук?
Торин! - Билбо!
Веднага се махайте оттук. Азог има друга армия от Север.
Тези кули ще са напълно обградени. - Толкова сме близо. Оркът е там.
Да нахлуем. - Не. Това иска той.
Иска да ни подмами там.
Това е клопка.
Намери Фили и Кили, извикай ги. - Торин, сигурен ли си?
Направи го. Ще оставим битката за друг ден.
Този ще умре първи.
После брат му.
После ти, Дъбощит.
Ти ще умреш последен. - Тръгвайте.
Бягайте!
Тук свършва мръсният ти род.
Кили! - Торин!
Торин, не!
Избийте ги!
Не.
Кили.
Вижте му сметката!
Довършете го!
Кили!
- Тауриел!
Кили.
Не!
Тауриел.
Орлите идват.
Билбо? - Не мърдай. Стой неподвижно.
Радвам се, че си тук.
Искам да се сбогуваме като приятели.
Никъде няма да заминаваш, Торин. Ще живееш.
Срамувам се от думите и постъпките си при портата.
Ти постъпи като истински приятел.
Прости ми.
Бях твърде заслепен, за да го разбера.
Толкова съжалявам, че те подложих на такава неволя.
Не, радвам се, че споделих неволите ти, Торин.
Всяка една от тях.
И тази чест е по-голяма, отколкото някой Бегинс заслужава.
Сбогом, господин разбойник.
Върни се при книгите си и удобното ти кресло.
Засади дърветата си и ги гледай как порастват.
Ако повече хора като теб ценяха дома си повече от златото,
този свят щеше да е едно честито място.
Не, не... Торин?
Торин, да не си посмял!
Торин, не се давай. Дръж се, моля те.
Орлите.
Орлите са тук. Торин?
Орлите...
Не мога да се върна.
Къде ще отидеш?
Не знам.
Върви на север. Намери дунеданците.
Сред тях има млад скиталец. Трябва да се запознаеш с него.
Баща му Араторн беше добър човек.
Синът му може да стане велик човек.
Как се казва? - В Пущинака е познат като Бързоход.
Истинското му име ти сам трябва да разкриеш.
Леголас.
Майка ти те обичаше.
Повече от всекиго.
Повече от живота.
Искат да го погребат.
Да.
Ако това е любовта, не я искам.
Освободи ме от нея. Моля те!
Защо боли толкова много?
Защото е била истинска.
Довечера ще има голяма гощавка.
Песни ще се пеят, славни истории ще се разказват,
а Торин Дъбощит ще се превърне в легенда.
Балин, знам как трябва да го почетете, но за мен той никога не бе това.
Той беше...
за мен...
Беше...
Аз ще се измъквам тихичко. Предай им моето "сбогом".
Сам им го кажи.
Ако някой от вас някога има път към Торбодън...
...чаят е в 4 часа.
Има в изобилие.
По всяко време сте добре дошли.
И няма нужда да чукате на вратата.
Границите на Графството.
Тук трябва да те оставям.
Колко жалко.
Доста ми се нравеше присъствието на вълшебник наоколо.
Изглежда носят късмет.
Нали не вярваш наистина, че всичките ти приключения и бягства
се дължат на чист късмет?
Магическите пръстени не бива да се ползват лековато, Билбо.
Не съм глупак. Знам, че откри един от тях в гоблинските тунели
и оттогава те държа под око.
Слава Богу!
Сбогом, Гандалф.
Сбогом.
Не се тревожи за онзи пръстен.
Падна от джоба ми по време на битката. Изгубих го.
Вие сте много благородна личност, г-н Бегинс
и аз много се привързах към вас.
Но все пак си само един малък хобит в този голям свят.
Чакайте малко, това е кутията за ценности на майка ми.
А това е кухненският ми стол.
Свали тази табуретка! Какво става?
Здравейте, г-н Билбо! Не би трябвало да сте тук.
Как така? - Понастоящем се считате за мъртъв.
Не съм мъртъв, предполагате или не.
Не съм сигурен дали е разрешено. Г-н Билбо!
Двадесет и един. Някой да качва над 21?
Разпродажба на търг Вещи на покойния Билбо Бегинс
Продадено на г-жа Болдър! Шишкото да си опъва крачката на него.
Някой наддава ли за тази оригинална вещ от Графството?
Не някаква си джуджешка имитация. - Спрете!
Спрете! Станала е грешка. - Ти пък кой си?
Как така кой съм аз? Знаеш чудесно кой съм, Лобилия Секвил Бегинс.
Това е моят дом! А това са си моите лъжички.
Благодаря много. - Това е крайно нередно.
Изминаха 13 месеца от изчезването ти.
Ако наистина си Билбо Бегинс и не си покойник,
можеш ли да го докажеш? - Какво?
Официален документ с името ти.
Добре.
Договор за наемане като...
Няма значение като какъв.
Ето го подписа ми. - Да. Ами в такъв случай...
Изглежда автентичен. Да... няма съмнение.
Кой е този човек, на когото си предложил услугите си?
Торин Дъбощит?
Той... беше мой приятел.
Не, благодаря! Не искаме повече гости, доброжелатели или далечни роднини!
А какво ще кажеш за много стари приятели?
Гандалф? - Билбо Бегинс!
Скъпи ми Гандалф! - Радвам се да те видя.
Вече на 111 години. Кой би повярвал?
Хайде, влизай! Добре дошъл!
Превод и субтитри: Владислав Владев, Geronimo88, parler & Phoenix
<<< УНАКС ТИЙМ < 2015 > UNACS TEAM >>>