Nekada davno, u jednoj dalekoj zemlji
živeo je mladi princ u sjajnome dvorcu...
Iako je imao sve što mu je srce želelo
princ je bio razmažen, sebičan i drzak.
Ali onda, jedne zimske noći
stara prosjakinja došla je u dvorac
i ponudila mu ružu u zamenu za skonište od oštre zime.
Odbijen njenom ružnoćom princ se podsmehnuo poklonu
i odbio staricu.
Ali ona ga je upozorila da spoljašnji izgled može da prevari,
jer lepota se nalazi u duši.
Kada ju je ponovo odbio, njena je ružnoća iščeznula
i otkrila prelepu čarobnicu.
Princ je pokušao da se izvine ali, bilo je prekasno
jer ona je videla da u njegovom srcu nema ljubavi.
Za kaznu, pretvorila ga je u užasnu zver...
i bacila čini na čitav dvorac i sve koji su u njemu živeli...
Posramljen svojim izgledom, zver se skrivala u dvorcu,
a njegov jedini prozor u svet bilo je čarobno ogledalo.
Ruža koju mu je dala bila je zaista čarobna.
Cvetaće do njegovog 21. rođendana...
Ako nauči da voli i ta ljubav bude uzvraćena
dok posljednja latica ne otpadne,
čini će biti skinute...
Ako ne, ostaće zver, za sva vremena...
Kako su godine prolazile, princ je padao u sve veći očaj
i izgubio svaku nadu...
Jer ko bi ikada mogao da zavoli... zver ?
LEPOTICA I ZVER
Mali gradić, to je tiho seoce
Svaki dan kao prethodni
Mali grad, pun malih ljudi
Koji se bude da bi rekli...
Dobar dan! -Dobar dan!
Eno pekara sa poslužavnikom kao i uvek
Sa istim hlebom i pecivom da proda
Svakog jutra isto, još od jutra kada smo došli
U ovaj jadni provincijski gradić. -Dobro jutro, Belle.
Dobro jutro, gospodine. -Gde si krenula?
U biblioteku. Upravo sam pročitala prelepu priču o stabljici graška i...
Baš lijepo. Marie! Hajde, požuri!
Evo čudne devojke, u to nema sumnje...
Sva je smetena, zar ne vidite?
Nikada deo društva. -Jer glava joj je u oblacima.
Baš je neobična devojka ta Belle.
Dobar dan. -Dobar dan.
Kako Vam je porodica?
Dobar dan. -Dobar dan.
Kako je Vaša žena?
Treba mi šest jaja! -To je preskupo!
Mora postojati nešto više od ovog provincijskog života.
Ah, Belle! -Dobro jutro.
Došla sam da vratim knjigu koju sam uzela. -Već si je pročitala?
Nisam mogla da je spustim. Ima li nešto novo?
Od juče nema. -Nema veze.
Uzeću ovu. -Tu?! Ali pročitala si je dvaput!
To mi je omiljena. Daleka mesta, opasne borbe mačevima...
čarobne čini i prerušeni prinčevi...
Ako ti se toliko sviđa, tvoja je.
Ali, gospodine... -Insistiram!
Hvala! Mnogo Vam hvala!
Eno je, veoma je čudna
Pitam se da li se dobro oseća.
Sanjivog pogleda u daljinu... -I nosa zabijenog u knjigu.
Belle je zagonetka za sve nas.
Oh, zar nije to neverovatno?
Ovo mi je omiljeni deo jer, videćete...
Ovde sreće svoga princa...
Ali neće otkriti da je to on sve do poglavlja tri.
Nije čudo što joj ime znači lepotica.
Jer joj po lepoti niko ravan nije.
Ali iza te nežne fasade bojim se da je prilično čudna.
Drugačija od svih nas.
Nimalo poput nas.
Ona je drugačija od nas, ta Belle!
Nisi promašio ni jedanput, Gastone!
Ti si najbolji lovac na celom svetu! -Znam.
Nijedna zver nema šanse kod tebe. A kad smo kod toga, ni devojka.
Istina, Lefou. A ja sam se namerio na onu.
Pronalazačevu ćerku? -Ona je ta. Srećnica koju ću da oženim.
Ali ona je... -Najlepša od svih u gradu.
Znam, ali... -Zato je najbolja.
A zar ja ne zaslužujem najbolje? -Naravno, ali...
Od trenutka kad sam je sreo, video, rekao sam da je predivna i pao...
Od trenutka kad sam je sreo, video rekao sam da je predivna i pao...
U ovom gradiću samo je ona lepa kao i ja.
Zato pravim planove da osvojim i oženim Belle.
Eno ga, ide. Zar nije kao san?
G-din. Gaston... Oh, tako je sladak.
Miruj, srce moje, jedva dišem...
On je tako visoka, tamnokosa, snažna i zgodna zverka.
Dobar dan! -Dobar dan.
Vi ovo zovete ribom? -Prelepo grožđe.
10 jardi! -Idem po nož.
Molim vas, pustite me da prođem!
Ovaj hleb... -I riba... -Ustajao je. -Smrdi!
Gospođa greši.
Mora postojati nešto više od ovog provincijskog života!
Samo gledajte, Belle će postati moja žena!
Gle, eno je, čudna je, ali posebna.
Zaista neobična gospođica.
Šteta je i greh što se nikako ne uklapa.
Ali zaista je neobična.
Lepa, ali neobična. Ona je zaista neobična!
Ta Belle!
Zdravo, Belle. -Zdravo, Gaston.
Mogu li da dobijem svoju knjigu, molim te.
Kako možeš da čitaš ovo? Nema slika!
Neki ljudi koriste maštu.
Belle, vreme je da izvučeš glavu iz
knjiga i obratiš pažnju na važnije stvari.
Kao što sam ja.
Ceo grad bruji o tome.
Nije u redu da žensko čita.
Može svašta da počne da joj pada na pamet, da počne da razmišlja...
Gastone, stvarno si zadrt. -Hvala, Belle.
Šta kažeš da prošetamo do taverne, da pogledamo moje trofeje?
Možda neki drugi put. -Šta je sa njom?
Ona je luda! -On je božanstven!
Molim te Gaston, ne mogu. Moram da idem kući da pomognem ocu. Zdravo.
Tom starom ludaku je potrebna sva pomoć koju može da dobije!
Ne govori tako o mom ocu!
Da, ne govori tako o njenom ocu!
Moj otac nije lud. On je genije.
Tata? -Kako li se samo to dogodilo?
Bestraga. -Jesi li dobro, tata?
Već mi je dosta ovog smeća!
Uvek to kažeš. -Ovaj put stvarno tako mislim.
Nikada neću pokrenuti ovo čudo da proradi!
Da, hoćeš. I sutra ćeš osvojiti prvu nagradu na sajmu.
I postaćeš svetski poznat pronalazač.
Stvarno veruješ u to? -Oduvek sam verovala.
Šta onda čekamo? Srediću ga začas!
Dodaj mi taj prokleti alat!
Jesi li se lepo provela u gradu?
Dobila sam novu knjigu.
Tata, je l' ti misliš da sam ja čudna?
Moja ćerka čudna?! Otkud ti takva ideja?
Ne znam. Nisam baš sigurna da se uklapam ovde.
Nema nikoga sa kim bih mogla da porazgovaram.
A onaj Gaston? On je zgodan mladić.
Da, zgodan je, i neotesan, i uobražen i...
Tata, nije on za mene.
Ne brini se.
Ovim izumom ćemo da započnemo novi život.
Mislim da je gotov. Hajde da ga isprobamo.
Radi! -Da?
Radi! -Uspeo si! Stvarno si uspeo!
Osedlaj konja. Odoh na sajam!
Zdravo, tata. Srećno!
Zdravo, Belle! Čuvaj se dok nisam tu!
Trebalo je da već stignemo.
Možda smo negde pogrešno skrenuli.
Trebalo je da... Čekaj malo.
Ne. Hajdemo ovuda.
Hajde, Philippe! To je prečica!
Stićićemo začas!
Ovo nije u redu. Gde si nas to doveo Philippe?
Bolje da se okrenemo.
Opla...
Pazi!
Opa...
Nazad!
Polako... Nazad.
Miran.
Ne Philippe, ne!
Philippe!
Upomoć! lma li koga?
Upomoć!
Ima li koga?
Jadnik se sigurno izgubio u šumi.
Tiho. Možda ode.
Ima li koga?
Ni reči, Lumiere!
Ne želim da smetam, ali ostao sam bez konja...
i treba mi prenoćište.
Cogsworthe, imaj srca.
Pa naravno, gospodine, dobrodošli ste ovde!
Ko je to rekao? -Ovde!
Gde? -Zdravo!
Neverovatno! -Eto ti sad, Lumiere.
Odlično. Prosto sjajno.
Kako je ovo postignuto? -Spusti me! Smesta!
Prestani!
Gospodine, smesta to zatvorite.
Izvinite, ali nikada nisam video sat...
Mokri ste do gole kože, gospodine. Dođite, ugrejte se pored vatre.
Hvala. -Ne, ne, ne!
Znaš šta će gospodar da uradi ako ga nađe ovde.
Zahtevam da smesta staneš!
Ne, ne! Ne u gospodarevu fotelju!
Ovo se ne dešava! Ovo se ne dešava!
Zdravo, momče!
Kakva usluga! -Dobro. Prevršio si svaku meru!
Ja sam ovde glavni...
Gospodine, jeste li za šoljicu toplog čaja? Začas će Vas ugrejati.
Ne! Ne čaj! Ne čaj!
Njegovi brkovi golicaju, mama!
Zdravo!
Ovde je stranac. -Gospodaru, dopustite mi da objasnim.
Gospodin se izgubio u šumi. Hladno mu je i mokar je...
Gospodaru, hteo bih da iskoristim ovaj trenutak
da Vam kažem... Ja sam od početka bio protiv!
On je kriv za sve. Pokušao sam da ga zaustavim ali on nije hteo da sluša...
Ko si ti? Šta radiš ovde?
Izgubio sam se u šumi i...
Nisi dobrodošao ovde! -Izvinite.
U šta buljiš? -Ništa.
Znači, došao si da buljiš u zver, je l'?
Molim vas, nisam mislio ništa loše. Samo mi je trebalo prenoćište.
Daću ti ja prenoćište. -Molim vas, nemojte...
Belle će se iznenaditi kao nikada, a Gaston?
Da. Danas je njen srećan dan.
Hvala vam svima što ste došli na moje venčanje.
Ali prvo da uđem i zaprosim devojku.
Lefou, kad Belle i ja izađemo...
Znam, znam. Raspalimo muziku!
Ne još! -Izvini.
Gastone! Kakvo prijatno iznenađenje!
Zar ne, Belle? Pun sam iznenađenja.
Znaš Belle, nema devojke u gradu koja ne bi volela da bude na tvom mestu.
Danas je dan...
Danas je dan kada će se svi tvoji snovi ostvariti.
Šta ti znaš o mojim snovima, Gastone?
Mnogo toga. Zamisli ovo.
Mala lovačka kuća, moj ulov se peče na vatrici...
a ženica mi masira stopala...
dok se mališani igraju na podu sa kučićima.
Imaćemo ih bar šestoro - sedmoro. -Pasa?
Ne, Belle! Snažnih dečaka kao što sam ja!
Ma zamisli samo.
A znaš li ko će mi biti ženica? -Da razmislim.
Ti, Belle! -Gaston, ja... Nemam reči.
Stvarno ne znam šta bih rekla. -Reci da ćeš se udati za mene.
Žao mi je Gaston, ali...
Ja te ne zaslužujem.
I, kako je bilo?
Belle će mi biti žena.
Upamti to!
Dirljivo!
Je l' otišao?
Zamislite, zaprosio me je.
Ja da budem žena tom praznoglavom grubijanu!?
G-đa Gaston, zamislite to!
G-đa Gaston, njegova ženica.
Ne, gospodine, ne ja, to vam garantujem.
Ja želim mnogo više od ovog provincijskog života!
Želim avanturu na nekom prostranstvu!
Želim to više nego što bih mogla da opišem!
Kako bi to bilo divno kada bih imala nekog ko me razume.
Želim mnogo više od onoga što su za mene isplanirali.
Philippe, šta radiš ovde? Gde je...
Gde je tata? Gde je on, Philippe?
Šta se desilo? Moramo da ga pronađemo!
Moraš da me povedeš do njega.
Kakvo je ovo mesto?
Philippe, molim te, smiri se! Miran.
Tata...
Nismo mogli da ćutimo, zar ne?
Morali smo da ga pozovemo da ostane, ha?
Služili čaj, stavili da sedne u gospodarevu fotelju...
Samo sam hteo da budem gostoprimljiv.
Ima li koga?
Tata? Tata?
Jesi li ovde?
Mama, u dvorcu je neka devojka.
Čip, ne smeš da izmišljaš takve ludosti.
Stvarno, mama. Video sam je!
Ni reči više.
U vodu.
Videla sam devojku u dvorcu!
Vidiš? Jesam li ti rekao!
Neodgovoran, nepažljiv, neposlušan i lajav...
Tata? -Jesi li video to?
To je devojka! -Znam da je to devojka.
Zar ne shvataš? To je ta. Devojka koju čekamo!
Došla je da skine čini. -Čekaj malo! Čekaj malo!
Tata! Tata?
Ima li koga?
Čekajte, tražim oca. Ja...
Čudno. Sigurna sam da sam je bio neko...
Ima li koga?
Belle? -Tata?!
Kako si me našla? -Ruke su ti kao led. Moramo da te izvučemo odavde.
Belle, hoću da odeš odavde.
Ko ti je ovo uradio? -Nema vremena za objašnjavanje!
Moraš da odeš! Odmah! -Neću da te ostavim!
Šta radiš ovde?
Ko je to? Ko ste Vi? -Gospodar ovog dvorca.
Došla sam po svog oca. Molim vas, pustite ga.
Zar ne vidite da je bolestan? -Nije trebalo da dolazi ovamo!
Ali, on može da umre! Molim vas, sve ću da učinim...
Ne postoji ništa što bi ti mogla da uradiš. On je moj zarobljenik.
Sigurno mora da postoji način da... Čekajte!
Uzmite mene umesto njega. -Tebe?
Ti bi se zamenila sa njim?
Belle, nemoj! Ne znaš šta radiš!
Ako bih, da li biste njega pustili?
Da. Ali moraš da obećaš da ćeš ovde da ostaneš zauvek.
Izađite na svetlo.
Ne, Belle! Neću ti to dozvoliti!
Imate moju reč. -Dogovoreno!
Ne, Belle, poslušaj me. Ja sam star. Ja sam se naživeo.
Čekajte. -Belle!
Čekajte!
Ne, molim vas, poštedite mi ćerku. Molim vas!
Ona više nije tvoja briga! Odvedi ga u selo.
Pustite me napolje! Molim vas, pustite me napolje!
Gospodaru... -Šta je?
Pošto će devojka da živi kod nas prilično dugo, mislio sam...
da biste mogli da joj ponudite udobniju sobu.
A s´druge strane, možda i ne.
Niste mi dopustili ni da se pozdravimo. Nikada ga više neću videti!
Nismo se ni pozdravili.
Odvešću te u tvoju sobu. -Moju sobu? Ali, ja sam mislila...
Je l' hoćeš da ostaneš u kuli? -Ne.
Onda pođi za mnom.
Recite joj nešto.
Nadam se da će ti se svideti ovde.
Dvorac je sada tvoj dom. Možeš da ideš gde god želiš.
Osim u zapadno krilo.
Šta je u zapadnom krilu? -Zabranjeno je!
Ako ti nešto bude trebalo, moje sluge će te poslužiti.
Večera. Pozovite je na večeru.
Pridružićeš mi se na večeri. To nije zahtev!
Šta ona umišlja ko je? Ta devojka se igra sa pogrešnim muškarcem!
Niko ne govori "ne" Gastonu! -Tako je.
Odbačen, odbijen, javno ponižen.
To je više nego što mogu da podnesem.
Još piva? -Čemu? Ništa ne pomaže.
Osramoćen sam. -Ko, ti?
Nikada! Gaston, moraš da se sabereš.
Tako mi teško pada da te vidim tako potištenog.
Svako bi od nas hteo da bude na tvom mestu...
Čak i kada si u nevolji.
Nikome u gradu se toliko ne dive
Ti si svima najomiljeniji momak!
Svi su oduševljeni i inspirisani tobom
I nije teško shvatiti zašto.
Niko nije tako zgodan kao Gaston
Brz kao Gaston, niko nema tako debeo vrat kao on.
Niko nije ni upola muževan kao ti
Savršen, pravi uzor.
Pitaj bilo koga
I rećiće ti na čijoj bi strani voleli da budu.
Niko nije kao Gaston, pravi frajer kao on...
Niko nema rupicu na bradi kao on.
Kao primer muškarca, da, zastrašujuć sam...
Uh, kakav je frajer taj Gaston!
Pet puta ura!
Gaston je najbolji, svi ostali su slabići...
Niko se ne tuče kao Gaston, ne gasi svetlo kao on...
U rvanju niko ne grize k´o Gaston.
Jer niko nije tako krupan i mišićav.
Kao što vidite, imam mišića na pretek.
On nije nimalo zakržljao ni koštunjav.
Tako je! I sav sam prekriven dlakama!
Niko ne udara kao Gaston. -I ne uzvraća kao on.
Kad se pljuje, niko ne pljuje kao on.
Posebno sam dobar u gađanju...
10 poena za Gastona!
Kada sam bio dete jeo sam 50 jaja svakog jutra, da porastem.
A sad jedem 60 jaja i velik sam k´o bizon.
Niko ne puca kao Gaston, ni ne pogađa kao on.
A onda se razmeće u čizmama kao Gaston.
Rogove držim kao ukrase!
Kakav je frajer taj Gaston!
Upomoć! Neka mi neko pomogne!
Maurice! -Molim vas! Pomozite mi!
Zarobio je. Zaključao je u tamnicu!
Koga? -Belle!
Moramo da krenemo! Ne smemo ni minut da gubimo!
Polako, Maurice. Ko je zatvorio Belle u tamnicu?
Zver! Strašna, monstruozna zver!
Je l' velika? -Ogromna!
Sa ogromnom odvratnom njuškom? -Užasno odvratnom.
I oštrih zuba? -Da, da! Hoćete li mi pomoći?
Dobro, starče, pomoćićemo ti.
Hoćete? Hvala, hvala, hvala!
Stari ludi Maurice.
Uvek dobar da se sa njim zbija šala.
Stari ludi Maurice, ha?
Stari ludi Maurice...
Lefou, bojim se da sam razmišlljao...
Opasna razonoda. -Znam.
Ali taj stari ludak je Bellein otac.
A priseban je samo tako-tako.
Točkići mi se u glavi okreću otkada sam video tog ludog starca.
Obećao sam sebi da ću oženiti Belle a sada imam u rukama plan!
Ako ja... -Da?
Onda ćemo... -Ne! Je l' bi?
Pa pogađaj. -Sad kapiram!
Idemo.
Niko ne smišllja planove kao Gaston...
Ne zadaje niske udarce k´o on.
Ne planira proganjanje bezopasnih ludaka k´o on.
Uskoro ćemo proslavljati njegovo venčanje...
Kakav je frajer taj Gaston!
Zar mi niko neće pomoći?
Ko je? -G-đa. Pots, dušo.
Mislila sam da bi ti prijalo malo čaja. -Ali vi ste...
Pažljivo! -Ovo je nemoguće!
Da, znam. Ali eto nas!
Rekao sam ti da je lepa, mama zar ne?
Dobro Čip, to je dovoljno.
Polako, pazi da ne prospeš. -Hvala.
Da ti pokažem jedan trik?
Čip! -Ups, izvinite.
To je bilo jako hrabro, dušo.
Svi tako mislimo. -Ali izgubila sam oca...
svoje snove, sve!
Razvedri se, dete. Sve će to na kraju ispasti dobro.
Videćeš.
Oh, ja se raspričala, a večera treba da se postavi.
Čip! -Zdravo!
E pa, šta bi mogla da obučeš za večeru?
Da vidimo šta sve ima u unutra!
Oh, kakva sramota!
Evo. Izgledaćeš zanosno u ovoj.
Vrlo ste ljubazni, ali ja ne idem na večeru.
Ali, moraš!
Večera je poslužena.
Zašto je još nema? Rekao sam joj da siđe.
Zašto je nema?! -Pokušajte da budete strpljivi, gospodine.
Devojka je ostala bez oca i slobode, sve u istom danu.
Gospodaru, jeste li razmišljali da bi ova
devojka mogla biti ta koja će skinuti čini?
Naravno da jesam! Nisam budala.
Dobro. Znači, Vi se zaljubite u nju...
Ona se zaljubi u Vas i puf!
Čini su skinute! Do ponoći, bićemo ponovo ljudi.
Nije to tako jednostavno. Za te stvari treba vremena.
Ali ruža je već počela da vene!
Nema svrhe. Ona je tako lepa, a ja sam...
Pogledajte me!
Morate joj pomoći da vidi dalje od toga.
Ne znam kako.
Za početak, sredite se malo.
Ispravite se. Budite džentlmen.
Kada dođe, dajte joj jedan očaravajući osmeh. Hajde, pokažite mi osmeh.
Ali nemojte da plašite jadnu devojku.
Impresionirajte je svojom oštroumnošću. -Ali budite nežni.
Obaspite je komplimentima. -Ali budite iskreni.
Ali iznad svega... -Morate da kontrolišete svoju narav!
Evo je. -Dobro veče.
Gde je ona?
Devojka? Pa...
Zapravo... Ona je u toku...
Obzirom na okolnosti...
Neće doći.
Šta?! -Vaša Visosti!
Vaša Eminencijo! Ne žurimo!
Mislim da sam ti rekao da siđeš na večeru!
Nisam gladna. -Izađi ili ću... provaliti!
Gospodaru, možda grešim...
ali to možda i nije najbolji način da je osvojite.
Molim vas, pokušajte da budete džentlmen.
Ali ona je tako teška!
Nežno... Nežno.
Hoćeš li sići na večeru? -Ne.
Polako, nežno...
Bilo bi mi veliko zadovoljstvo kada bi mi se pridružila na večeri.
A molim te? -Molim te.
Ne, hvala! -Ne možeš da ostaneš unutra zauvek!
Mogu. -Dobro!
Onda crkni od gladi!
Ako neće da jede sa mnom, onda neće jesti uopšte.
Oh, Bože! Ovo nije uopšte dobro prošlo, zar ne?
Lumiere, čuvaj stražu i odmah me obavesti ako dođe i do najmanje promene.
Možete da računate na mene, moj kapetane.
Bolje da krenemo dole i počnemo da raspremamo.
Lepo je pitam ali ona odbija!
Šta ona hoće, da je molim?
Pokaži mi devojku.
Ali gospodar nije tako loš kada ga bolje upoznaš.
Zašto mu ne pružiš šansu?!
Ne želim da ga upoznam! Ne želim da imam ništa sa njim!
Samo se zavaravam.
Ona me nikada neće videti drugačije, samo kao čudovište.
Beznadežno je.
O, ne! -O, da!
O, ne! -O, da! Da, da...
Već sam se opekla o tebe!
Oh, moj Bože! Izašla je!
Hajde, Čip. U kredenac sa braćom i sestrama.
Ali ne spava mi se. -Spava ti se.
Ne, ne spava mi se.
Radim i crnčim čitav dan i šta imam od toga?
Kulinarsko remek-delo je propalo!
Nemoj da zvocaš. Ovo je bila duga noć za sve nas.
Ako mene pitaš, ona je tvrdoglava. Ipak ju je zamolio.
Ali ako gospodar ne nauči da kontroliše svoju narav, neće nikada skinuti...
Divno je videti Vas!
Ja sam Cogsworth, šef domaćinstva.
Ovo je Lumiere. -Očaran sam.
Možemo li... Prestani. išta da učinimo... Molim te.
Kako bi Vam boravak bio što prijatniji?
Malo sam gladna. -Jeste?
Jeste li čuli? Gladna je. Potpalite vatru, probudite pribor.
Setite se šta je gospodar rekao.
Oh, gluposti, neću da dozvolim da jadno dete gladuje.
Dobro. Čašu vode, koru hleba i...
Cogsworth, iznenađuješ me.
Ona nije naš zarobljenik, ona je naša gošća!
Moramo je učiniti dobrodošlom ovde! Ovuda, gospođice.
Tiho. Ako gospodar sazna za ovo, gotovi smo.
Naravno, naravno. Ali šta je večera bez malo muzike?
Muzike?
Gospođice draga...
s velikim ponosom i zadovoljstvom želimo Vam dobrodošlicu.
A sada Vas pozivamo da se opustite, dozvolite da Vam privučemo stolicu...
Dok Vam trpezarija ponosno predstavlja...
Vašu večeru...
Budite naša gošća, isprobajte našu uslugu.
Zavežite salvetu oko vrata, a ostalo prepustite nama.
Dnevna supa, topla predjela, pa mi živimo samo da služimo.
Probajte ovo sivo, izvrsno je.
Ne verujete meni? Pitajte posuđe!
Oni pevaju, oni plešu, jer ipak gospođice ovo je Francuska.
A večere su ovde najbolje.
Hajde, otvorite jelovnik, bacite pogled, a onda...
Budite naša gošća, da, budite naša gošća!
Goveđi ragu, sufle od sira, flambirana pita i puding.
Spremićemo i poslužiti u kulinarskom kabareu.
Sami ste i uplašeni, ali banket je već spreman
Niko nije smrknut, niti se žali dok Vas pribor zabavlja
Pričamo viceve, ja izvodim trikove sa kolegama svećama.
I sve savršeno ukusno, u to se možete kladiti!
Hajde, podignite čašu i pozvani ste da budete naša gošća...
Ako ste pod stresom, preporučujemo finu večeru.
Budite naša gošća!
Život je tako uznemirujući za slugu koji ne služi.
On nije stvar bez duše da čeka zaludan.
Ah, ta dobra stara vremena kada smo bili korisni.
Odjednom tih dobrih starih dana više nema.
Deset godina mi rđamo, a treba nam mnogo više od brisanja.
Treba nam vežba, prilika da iskoristimo svoje veštine.
Uglavnom samo lenčarimo u dvorcu.
Tromi, debeli i lenji, kad odjednom Vi se pojavite i eto!
To je gošća, to je gošća, sreći nema kraja, pravi blagoslov!
Vino je natočeno, a Bogu hvala, salvete sam tek ispeglala.
Uz desert će hteti čaj. Dušo moja, nema problema
Dok šoljice plešu, ja ću goreti od radosti!
Ugrejaću se, sva ću proključati, Bože dragi, je l' to mrlja?
Očistite je, Hoćemo gošću da impresioniramo!
Imamo mnogo posla, jednu kockicu ili dve?
Jer Vi ste naša gošća... -Naša gošća!
Ona je naša gošća... -Ona je naša gošća...
Ne, ljudi, zabava je gotova. Ovamo. U red. Ne...
Već deset godina nismo imali nikoga i baš smo opsednuti
Vašim jelom, zadovoljstvom jer baš želimo da Vam ugodimo.
Dok sveće gore, dozvolite da vam ugodimo, ićićemo dalje...
Jelo za jelom, jedno po jedno...
Sve dok ne viknete, Dosta, ne mogu više!
Onda ćemo vas pesmom uspavati dok Vi hranu budete varili.
Večeras se odmorite, ali sada hajde da jedete...
Budite naša gošća, budite naša gošća...
Budite naša gošća, molimo vas, budite naša gošća!
Bravo! To je bilo predivno!
Hvala, gospođice. Lepa predstava, zar ne?
Bože, vidi koliko je sati!? A sad u krevet.
Ne mogu nikako sada u krevet. Ovo mi je prvi put u začaranom dvorcu.
Začaranom? Ko je rekao išta o tome da je dvorac začaran?
Ti si, zar ne? -Sama sam to shvatila.
Volela bih malo da razgledam, ako nemate ništa protiv.
Želite li vodiča? -Stani malo.
Mislim da to nije baš pametna ideja.
Ne smemo da je pustimo da luta po određenim mestima,
ako znaš na šta mislim? -Možda biste mi Vi pokazali?
Sigurna sam da Vi znate sve moguće o dvorcu.
Pa... Zapravo... Da, znam.
Kao što vidite, lažna fasada skrivala je minimalistički rokoko dizajn.
Zapazite obrnuto nadsvođenu tavanicu.
To je još jedan primer kasnog neoklasičnog baroka.
I kako ja obično kažem, ako nije barok, ne barataj time.
Gde sam ono stao? Mirno!
A sada, ako biste obratili pažnju na viseće potpore iznad...
Gospođice?
Šta je gore? -Gde? Gore? Ništa.
Apsolutno ništa. Nema ništa interesantno u zapadnom krilu, samo prašina, krš.
Potpuno neinteresantno.
Znači to je zapadno krilo. -Bravo.
Pitam se šta krije gore.
Krije? Gospodar ne krije ništa!
Onda ne bi bilo zabranjeno!
Možda bi gospođica želela da vidi nešto drugo?
Imamo izuzetne tapiserije koje datiraju čak iz... -Možda kasnije.
Vrt? Ili biblioteku možda?
Imate biblioteku?
Da, svakako. -Sa knjigama!
Sa planinama knjiga. -Šumama knjiga.
Vodopadima. -Hrpama.
Močvarama knjiga.
Sa više knjiga nego što u životu možete da pročitate.
Knjige na sve moguće teme...
Zašto si došla ovamo? -Izvinite.
Upozorio sam te da nikada ne dolaziš ovamo!
Nisam mislila ništa loše! -Da li shvataš šta si mogla napraviš?
Molim Vas, prestanite! -Izlazi!
Ne...
Izlazi!
Gde idete? -Obećanje ili ne...
ja ne mogu da ostanem ovde više ni minut!
Ne, čekajte! Čekajte! Molim Vas, čekajte!
Ne!
Evo. Nemoj to da radiš.
Samo budi miran.
To boli! -Da si bio miran, ne bi toliko bolelo!
Da ti nisi pobegla, sve ovo se ne bi desilo.
Da me ti nisi uplašio, ja ne bih pobegla.
E pa ti nisi trebala da ideš u zapadno krilo.
E pa ti bi trebalo da naučiš da kontrolišeš svoju narav!
Sad budi miran. Ovo može malo da peče.
Usput, hvala ti što si mi spasio život.
Nema na čemu.
Obično na napuštam ludnicu usred noći...
ali rekao mi je da bi mi se moglo isplatiti.
Slušam.
Ovako stoje stvari... Ja želim da oženim Belle.
Ali njoj treba malo ubeđivanja.
Otkačila ga je samo tako.
Svi znaju da joj je otac ludak. Dolazio je i večeras, urlao...
o zveri u dvorcu!
Maurice je bezopasan.
Stvar je u tome što bi Belle učinila sve da ga ne zatvore.
Da, čak bi se i za njega udala.
Znači, hoćeš da joj oca zatvorim u ludnicu
ukoliko ne pristane da se uda za tebe?
Oh, to je podlo. Sviđa mi se!
Ako niko neće da mi pomogne, onda ću sam da se vratim tamo!
Pronaći ću taj dvorac, pa kud puklo da puklo
i nekako ću je izvući odande!
Belle, Maurice!
Izgleda da plan ipak nije upalio.
Moraće da se vrate kad-tad.
A kada se vrate, mi ćemo biti spremni.
Lefou, ne miči se odatle dok Belle i njen otac ne dođu kući.
Dođavola!
Nikada nisam osećao ovako nešto ni prema kome.
Hoću da učinim nešto za nju. Ali šta?
Pa, tu su uobičajene stvari - cveće...
čokolade, obećanja koja ne nameravate da ispunite...
A, ne, ne... To mora biti nešto zaista posebno.
Nešto što će je zaokupiti. Čekaj malo!
Belle, želim nešto da ti pokažem.
Ali, prvo moraš da zatvoriš oči.
To je iznenađenje.
Mogu li da ih otvorim? -Ne, ne još.
Sačekaj ovde.
Mogu li sada da ih otvorim? -Dobro. Sada.
Ne mogu da verujem!
Nikada u životu nisam videla toliko knjiga!
Sviđa ti se? -Predivno je!
Tvoje su. -Oh, mnogo ti hvala!
Pogledajte to! -Znao sam da će upaliti!
Šta? Šta je upalilo? -Veoma ohrabrujuće.
Zar nije uzbudljivo. -Ja ništa nisam video.
Dođi, Čip, imamo posla u kuhinji.
O čemu pričaju? Šta se dešava? Daj, mama!
Ima nešto slatko i skoro dobrodušno
A bio je zao, i bio je grub i neotesan.
Ali sada je mio i tako nesiguran...
Pitam se kako to pre nisam primetila?
Mislim da me je pogledala...
A kada smo se dodirnuli, nije se trznula od moje šape.
Ne, to ne može biti, jednostavno ću ignorisati...
Ali opet, nikada me pre nije tako gledala.
Novo i pomalo zabrinjavajuće
Ko bi ikada pomislio da se ovo može desiti?
Istina, on nije princ iz snova
Ali ima nešto u njemu što jednostavno nisam videla.
Ko bi pomislio? -Blagosloveni.
Ma ko je mogao da zna? -Zaista, ko.
I ko bi pretpostavio da će se sami zbližiti? -Tako je neobično!
Sačekaćemo i videti još nekoliko dana
Možda tu ima nešto čega nije bilo pre.
Znate, možda tu i ima nešto čega nije bilo pre.
Šta?
Možda tu ima nešto čega nije bilo pre.
Šta ima mama?
Rećiću ti kada porasteš.
Znate zbog čega smo ovde.
Imamo tačno 12 h, 36 min i 15 sekundi...
da stvorimo najčarobniju, spontanu, romantičnu atmosferu...
poznatu ljudima ili zverima.
Zverima...
Trebam li da vas podsećam da ako poslednja latica otpadne sa ruže...
čini nikada neće biti skinute!
Dobro. Svi znate svoje zadatke. Pola vas ide u zapadno krilo...
pola u istočno, a ostali pođite sa mnom.
Opusti se, Cogsworth. Neka sve ide prirodnim tokom.
Očigledno je da između njih postoje iskrice.
Da, ali nema ničega lošega u tome da malo potpalimo vatricu.
Osim toga, večeras moraju da se zaljube jedno u drugo...
ako očekujemo da nekada ponovo budemo ljudi. -Ah, ponovo ljudi...
Ponovo ljudi. -Da.
Zamisli što to znači.
Ja ću kuvati opet i biti zgodan opet.
Sa po damom ispod svake ruke.
Kada budem čovek ponovo, samo čovek ponovo
Samouveren, uglađen, obasjan šarmom.
ponovo ću se udvarati, biću šik i sportski tip.
Stotine supruga dići će se na noge!
Skočiću sa police i postati onaj stari ja...
Jedva čekam da ponovo postanem čovek.
Kada budemo ljudi ponovo, samo ljudi ponovo
I ne budemo više tričarije.
Kada budemo ljudi ponovo, samo ljudi ponovo
Dušo, kako će to biti divno!
Nosiću karmin i ruž i neću biti tako ogromna
Moćiću lako da prođem kroz vrata
Iskoristiću iskustvo i nosiću haljine i imati frizure
Moja je molitva da ponovo postanem čovek.
Kada budemo ljudi ponovo, samo ljudi ponovo
Kada svet ponovo bude imao smisao.
Odmoriću se, za promenu. -Stvarno? To bi bilo čudno.
Šta ja mogu kad sam previše napet!?
U kolibi pored mora sedeću i pijuckati čaj...
Kako moje rano penzionosanje bude nalagalo.
Daleko od budala od voska, baciću se na važne stvari
i opustiti se! -I biću čovek ponovo!
Pometimo prašinu s poda, pustimo svetlost unutra.
Osećam, mogao bih se zakleti, da bi neko mogao čini skinuti za koji dan...
Uglačajmo kvake na vratima
Pozovimo metlu i lopaticu.
Krene li sve po planu vreme će nam ići na ruku
Za koji dan!
Otvorimo prozore i provetrimo prostorije.
Ove stavite ovde, a one tamo.
Pometimo godine, tugu i suze
I bacimo ih u smeće.
Bićemo ljudi ponovo, samo ljudi ponovo
Kad nas devojka konačno sve oslobodi.
Ozarenih lica nadamo se
da ćemo uskoro ponovo živeti u radosti.
ponovo ćemo se igrati i ponovo praznovati
Molimo se da to bude što pre.
Uz mali podsticaj možda se zaljube
A mi napokon budemo ljudi ponovo.
Nema tragičnije priče od ove o sudbini Julije i njenog Romea.
Možeš li da mi pročitaš još jednom? -Evo, pročitaj ti meni.
Dobro.
Ne mogu. -Misliš, nikada nisi učio?
Učio sam. Malo.
Ali to je bilo tako davno.
Evo, ja ću ti pomoći. Hajde da počnemo odavde.
Dva...
Dva. -Dva. Znao sam to.
Dva domaćinstva...
Ponovo ćemo plesati i ponovo se okretati
Vrtećemo se sa takvom lakoćom
Bićemo ljudi ponovo, samo ljudi ponovo
Plesaćemo valcer na je´n, dva, tri...
Lebdećemo ponovo i pentraćemo se ponovo
Koračati i cupkati sitnim korakom
Kako to pravi čovek radi
Bićemo sve što smo bili
To veličanstveno jutro kada se ponovo rodimo
I postanemo ljudi
ponovo!
Večeras je ta noć!
Nisam siguran da ću moći. -Nemate vremena da budete uplašeni.
Morate biti hrabri i odvažni. -Hrabar i odvažan...
Biće muzika, uz romantičnu svetlost sveća.
Koju ću obezbediti ja.
I kada dođe pravi trenutak, Vi joj priznajte svoju ljubav.
Da, ja joj priz... ja... ja... Ne, ne mogu.
Stalo vam je do devojke, zar ne? -Više od svega.
Onda joj to morate reći!
Eto! Oh, izgledate tako... tako... -Glupo.
Nije baš izraz koji sam tražio.
Možda još malo odozgo?
Vaša dama čeka.
Priča stara koliko i vreme.
Istinita koliko je to moguće...
U početku jedva prijatelji
A onda neko popusti, neočekivano.
Samo mala promena
U najmanju ruku nevažna.
Oboje pomalo uplašeni, a nijedno spremno
Lepotica i zver.
Uvek isto
Uvek iznenađenje
Uvek kao pre, Uvek tako sigurno
Kao izlazak Sunca.
Priča stara koliko i vreme.
Melodija stara koliko i pesma.
Gorko je, slatko i čudno kada shvatiš da se možeš promeniti
Kada shvatiš da si pogrešio.
Sigurna kao Sunce
Što izlazi na istoku
Priča stara koliko i vreme, Pesma stara koliko i rima
Lepotica i zver.
Priča stara koliko i vreme,
Pesma stara koliko i rima
Lepotica i zver
Hajde, u kredenac, Čip.
Prošlo ti je vreme za spavanje.
Laku noć, ljubavi.
Belle...
Jesi li srećna ovde sa mnom?
Jesam.
Šta je?
Kada bih samo mogla da vidim svog oca ponovo. Samo na trenutak.
Tako mi nedostaje.
Postoji način.
Ovo ogledalo će ti pokazati sve, sve što poželiš da vidiš.
Želela bih da vidim svog oca, molim.
Tata? O, ne!
Bolestan je. Možda umire! I potpuno je sam!
Onda... Moraš da ideš kod njega.
Šta si rekao? -Puštam te.
Više nisi moja zarobljenica. -Misliš... Slobodna sam?
Da. -Oh, hvala ti.
Drži se tata, dolazim.
Ponesi ga. Tako ćeš uvek moći da se osvrneš i setiš me se.
Hvala ti što razumeš koliko sam mu potrebna.
Vaša Visosti, sve ide kao podmazano.
Znao sam da imate to u sebi.
Pustio sam je.
Da, da... Divn... Šta?
Ali, kako ste mogli to da uradite? -Morao sam.
Da, ali... ali... ali... Zašto?
Zato... što je volim.
Šta je uradio?!
Da. Bojim se da je tako. -Ona odlazi?
Ali bio je tako blizu!
Posle toliko vremena konačno je naučio da voli...
To je to onda! To bi trebalo da skine čini!
Ali, to nije dovoljno. Ona mora da mu uzvrati ljubav.
Sada je prekasno.
Tata?
Vratili su se.
Belle...
Sve je u redu, tata. Vratila sam se kući.
Mislio sam da te nikada više neću videti.
Tako si mi nedostajao. -A zver?
Kako si pobegla? -Nisam pobegla, tata.
Pustio me je. -Ona užasna zver?
Ali sada je drugačiji, tata.
Nekako se promenio.
Zdravo! -O, slepi putnik.
Zdravo, mališa!
Nisam mislio da ću te ponovo videti.
Belle, zašto si otišla? Zar nas više ne voliš?
Čip, naravno da vas volim, samo...
Izvolite? -Došao sam po Vašeg oca.
Mog oca? -Ne brinite, gospođice...
dobro ćemo se brinuti o njemu.
Moj otac nije lud! -Urlao je kao ludak!
Svi smo ga čuli, zar ne?
Ne! Neću vam dopustiti! -Belle?
Maurice! Ispričaj nam ponovo starče, koliko je velika bila zver.
Bio je... Ogroman!
Rekao bih bar 2,4... Ne, 3 metra!
Luđi od toga ne može da bude!
Istina je kad vam kažem!
Vodite ga! -Pustite me!
Ne! Ne možete to da uradite!
Jadna Belle. Prava šteta za tvog oca.
Ti znaš da on nije lud, Gaston.
Možda bih mogao da raščistim ovaj mali nesporazum ako... -Ako šta?
Ako se udaš za mene. -Šta?
Jedna mala reč Belle, to je sve što je potrebno. -Nikada!
Kako hoćeš. -Belle!
Pustite me!
Moj otac nije lud. Mogu to da dokažem! Pokaži mi zver!
Je l' opasan? -Oh, ne, ne. Nikada nikoga nije povredio.
Molim vas, znam da izgleda opako, ali ustvari je drag i nežan.
On je moj prijatelj. -Da ne znam bolje...
pomislio bih da gajiš osećanja prema tom čudovištu.
Nije on čudovište, Gaston. Ti si!
Ona je luda koliko i matori!
Zver će vam oteti decu!
Doći će po njih noću! -Ne!
Nismo bezbedni sve dok njegova glava ne bude na mom zidu!
Ja kažem da ubijemo zver! -Da!
Nećemo biti sigurni dok ne umre. -Vrebaće nas noću.
Žrtvovaće našu decu svom monstrumskom apetitu!
Uneće nam pometnju u selo ako ga pustimo da slobodno luta.
Vreme je da preduzmemo nešto, momci!
Vreme je da pođete za mnom!
Kroz maglu, kroz šumu, kroz tamu i sene...
To je noćna mora, ali i uzbudljiva pustolovina.
Pomolite se da stignemo do mosta ispred dvorca
A u njemu se nešto zaista jezivo krije.
To je zver sa zubima oštrim poput britve
Ogromnih šapa i ubitačnih kandži za gozbu.
Neka ga čujemo kako riče, vidimo kako peni, ali se kući ne vraćamo
Dok ne bude mrtav! Dobar i mrtav!
Ubijmo zver!
Ne! Neću ti to dozvoliti!
Ako nisi sa nama, onda si protiv nas!
Dovedite staca! -Sklanjaj ruke sa mene!
Ne smemo dozvoliti da pobegnu i upozore ga! -Pustite nas van!
Oslobodićemo selo od te zveri! Ko je uz mene?
Ja! -Ja!
Upalite baklje, zajašite konje
Sakupite hrabrost.
Gaston neka nas vodi.
Kroz maglu, kroz šumu, do ukletog dvorca
Iz kojeg vreba nešto što se ne viđa svaki dan.
To je zver, ogromna kao planina.
Nećemo se smiriti dok ne bude dobar i mrtav.
Idemo, samo napred, uzmite mačeve, lukove i strele
U slavu Boga krećemo!
Opkolićemo dvorac i doneti njegovu glavu!
Moram da upozorim zver! Ja sam kriva za sve.
Tata, šta ćemo da radimo? -Hajde, hajde...
Smislićemo nešto.
Ne volimo ono što ne razumemo, ustvari to nas plaši
A taj monstrum je misteriozna zver.
Ponesite oružje i ponesite noževe, spasite svoju decu i žene
Spasićemo svoje selo i živote!
Ubićemo zver!
Znao sam, znao sam. Bilo je glupo što smo se ponadali.
Možda bi bilo bolje da nikada nije ni dolazila.
Da je li moguće? -Je l' to ona?
Zaboga! Osvajači! -Napadači!
I imaju ogledalo! -Upozorite gospodara!
Ako žele borbu, bićemo spremni! Ko je uz mene?
Ubijte svakog nasilnika koga nađete, ali upamtite, zver je moja!
Vatrena srca mi marširamo pravo u borbu
Bez straha, iako je sve opasnije.
Podignite baklje i zapevajte pesmu jer dolazi pedesetorica snažnih
A pedesetorica Francuza ne može da omane!
Hajde da ubijmo zver!
Izvinite, gospodaru... -Ostavi me na miru.
Ali gospodine, dvorac je napadnut!
Ubijmo zver!
Ovo ne vredi. -Oh, Lumiere, moramo nešto učiniti!
Čekajte! Znam!
Šta da radimo gospodare? -Više nije bitno. Pustite ih nek´ dođu.
Ubijmo zver!
Sad!
To!
Idemo!
Šta je sad...? Belle, pazi!
Ljudi, morate ovo da probate!
Ovamo, ti prljavo đubre! Sad!
I ne vraćajte se!
Ustani.
Ustani! Šta je, zveri?
Previše si fin i nežan da uzvratiš udarac?
Ne!
Belle... -Ne! Gaston, nemoj!
Idemo, Philippe!
Izađi i bori se!
Zaljuben si u nju, zveri?
Zar si stvarno mislio da ona hoće tebe kada ima nekoga kao što sam ja?!
Gotovo je, zveri! Belle je moja!
Pusti me! Pusti me! Molim te, nemoj da me povrediš!
Sve ću da uradim! Sve!
Gubi se. -Zveri!
Belle?
Belle...
Vratila si se.
Vratila si se...
Naravno da sam se vratila.
Nisam mogla da im dozvolim... Oh, ja sam za sve kriva.
Samo da sam stigla ranije...
Možda... je bolje... ...je bolje ovako.
Ne govori tako. Bićeš ti dobro.
Sada smo zajedno. Sve će biti u redu. Videćeš.
Bar sam dobio priliku... da te vidim... Posljednji put.
Ne... Ne!
Molim te... Molim te...
Molim te me ne ostavljaj!
Volim te
Belle... To sam ja.
Stvarno jesi ti!
Lumiere! Cogsworth!
GgđoPots!
Pogledajte nas! -Mama, mama!
Oh, moj Bože! -To je čudo!
Ah, ljubav...
E pa, Lumiere, prijatelju stari. Da zaboravimo prošlost?
Naravno, prijatelju. Rekao sam ti da će ona skinuti čini.
Izvini, moj stari prijatelju, ali verujem da sam ja to rekao tebi.
Nisi. Ja sam rekao tebi! -E nisi sigurno, ti umišljena budalo!
En garde! Ti debeli džepni satu!
Povuci reč! -Prestani da se guraš!
Hoće li da žive srećno do kraja života, mama?
Naravno, dušo. Naravno.
Je l' ja i dalje moram da spavam u kredencu?
Sigurna kao sunce
Što izlazi na istoku
Priča stara koliko i vreme, Pesma stara koliko i rima
Lepotica i zver.
Priča stara koliko i vreme,
Pesma stara koliko i rima
Lepotica i zver