PULP (pulp) n. 1. Měkký, vlhký kus beztvaré hmoty.
2. časopis nebo kniha ponurého obsahu, příznačně vytištěná na surovém a hrubém papíru.
Slovník American Heritage Dictionary Nové vydání pro vysoké školy
To je moc o hubu, s tím už jsem skončil. Zapomeň na to...
Jako vždycky. Tohle říkáš pokaždý:
"Skončil jsem. Už nikdy víc. Jde o hubu."
Říkávám to furt, taky mám pravdu.
Ale za dva nebo tři dny na to zapomeneš.
Od teďka si to budu pamatovat. Se zapomínáním je konec.
Víš, jak mi tohle zní, když takhle mluvíš?
Jako když mluví rozumnej člověk, tak ti to zní.
Spíš jako kačer. Kva, kva, kva, kva...
Už to ode mě neuslyšíš, neboj se. Přepadávačky skončily.
Už to nebudu dělat, takže nebudu kvákat.
- Od zejtřka? - Jo.
Tak ještě můžu kvákat.
- Dáte si ještě kávu? - Ano.
- Díky. - Prosím.
Je to stejný riziko, jako když půjdeš vyloupit banku.
Ještě větší, banka je lehčí.
Ve federální bance při loupeži nikdo nezasáhne.
Jsou pojištěný, jebou na to.
Tam ani nepotřebuješ bouchačku.
Chlápek tam prej přišel s mobilním telefonem.
Pokladníkovi ho podal a na druhým konci se ozvalo:
"Máme tvou dceru, když nedostaneme všechny prachy, je po ní."
- A vyšlo to? - To si piš. O tom mluvím!
Ten vůl přijde do banky s telefonem.
Žádná pistole, žádná brokovnice, ale blbej telefon.
Vybílí to tam, a nikdo ani nehne prstem.
- A neublížili tý malý? - Co já vím,
třeba v tom žádná holka ani nebyla.
Tady nejde o ňákou holku, ale o to,
že udělali banku telefonem.
- Chceš dělat banky? - Neříkám, že chci.
Já jen, že by to bylo rozhodně jednodušší, než co jsme dělali my.
- Už ne krámy s chlastem? - A vo čem kecáme?
Krámy s chlastem už ne! Přestala to bejt sranda.
Majitelé jsou samí cizáci.
Vietnamci, Korejci. Neumí to ani anglicky.
Řekneš mu, ať vysype pokladnu, a on ani neví, vo čem mluvíš.
Co s takovým kriplem? Takovýho vola můžeš jedině voddělat. Ani za to vlastně nemůžeš.
- Nechci nikoho zabít! - Ani já nechci nikoho zabít,
ale tady seš v situaci: buď my, nebo oni.
A když to není rákosník, tak je to blbej Žid, co ten krámek má už 15 generací.
Jako starej Irving, co sedí za kasou a v ruce má nabitou Magnum.
Zkus do takovýho krámu vlítnout s podělaným telefonem v ruce. Jak asi dopadneš.
Na to fakt seru.
Ale co dál? Chceš makat?
- To nikdy. - A co teda?
Garcon, kafe!
Tady.
"Garcon" znamená kluk.
Chceš udělat tuhletu kavárnu?
A co se ti jako nezdá?
Restaurace nikdo nevykrádá. Proč ne?
Bary, obchody s chlastem, benzínky...
Seš na kaši, než to rozbalíš.
Ale zato v restauraci tě ještě přivítaj.
Nečekaj, že je vyloupíš, ani je to nenapadne.
Zřejmě by se tady taky dalo dost ušetřit na faktoru hrdinství.
To jo. Jako banky, jsou taky pojištěný.
Vedoucí? Tomu je to u prdele.
Ten jen kouká, abys vypadla, než vybiješ štamgasty.
Podělaný servírky to samý. Nenechaj se zabít kvůli cizí kase.
Poskoci. Mexikáni maj dolar pade na hodinu...
Myslíš, že jim záleží na tom, že kradeš?
Hosti maj plnou pusu jídla a vůbec netušej, vo co de.
Cpou se denverskou omeletou,
a zničehonic maj u hlavy bouchačku.
Víš, taky mě napadlo, jak jsme dělali ten poslední obchod.
- Furt chodili zákazníci. - Jo.
A tys jim brala peněženky.
- To byl dobrej nápad! - Díky.
- Bylo víc v peněženkách než v kase. - To jo!
- V restauraci je spousta lidí. - Spousta peněženek.
- Jsem chytrej? - Jsi moc chytrej.
Jsem připravená. Uděláme to hned teď a tady.
- Pojď. - Fajn.
A jako minule, vzpomínáš? Máš na starosti dav, já personál.
Miluju tě, Pumpkine.
Miluju tě, Honey Bunny.
Nikdo ani hnout. Jste přepadený!
Jestli se nějakej zkurvenej vocas jenom pohne,
tak vás tu všechny voddělám do posledního kreténa!
SPI uvádí
Film režiséra
PULP FICTION: HISTORKY Z PODSVĚTÍ
V hlavních rolích
Dále hrají
Obsazení
Hudební supervize
Kostýmy
Výprava
Střih
Kamera
Výroba
Námět
Produkce
- Hele, vyprávěj mi o těch hašišovejch barech. - Co o nich chceš vědět?
- Hašiš je tam legální, co? - Jo, legální, ale ne sto pro.
Nemůžeš přijít do restaurace, ubalit si jointa a začít bafat.
Chtěj po tobě, abys to kouřil doma nebo na určenejch místech.
- A co hašišový bary? - Já ti to vysvětlím.
Je legální to koupit. Je legální to vlastnit.
A pokud jsi majitel hašišovýho baru, můžeš to prodávat.
Nesmíš to prodávat, ale... můžeš to mít u sebe.
Teď dobře poslouchej. Když tě v Amsterodamu zastaví policajt,
nemá právo tě prohledávat.
Tohle právo poldové v Amsterodamu nemaj.
Ty vole, tam jedu. Už nemusíš nic říkat, jedu tam!
Je mi jasný, že by tě to bralo...
- Víš, co je na tý Evropě nejzvláštnější? - Co?
Ty drobný rozdíly. Teda maj tam to, co máme tady,
- ale je to prostě jiný. - Příklad.
Tak třeba přijdeš v Amsterodamu do kina a koupíš si klidně pivo.
Ale nemyslím do nějakýho papírovýho kelímku, mluvím o sklenici piva.
A v Paříži dostaneš pivo u McDonalda.
A víš, jak říkaj čtvrtlibráku se sejrem v Paříži?
- Oni mu neříkaj čtvrtlibrák se sejrem? - Ne.
Maj tam metrickej systém. Věděli by kulový, co je to čtvrtlibrák.
- Tak jak teda? - Říkaj mu Royale se sýrem.
- Royale se sýrem? - Jo.
- A co Big Mac? - Big Mac je Big Mac, ale říkaj Le Big Mac.
Le Big Mac.
- A jak říkaj Whopperu? - Nevím, u Burger Kinga jsem nebyl.
Víš, co dávaj v Holandsku na hranolky místo kečupu?
- Co? - Majonézu. - Ne!
Na vlastní oči jsem viděl, jak to v tý sračce topěj.
Na takovejhle kšeft bysme měli mít brokovnice.
- Kolik jich je? - Tři nebo čtyři.
- Včetně toho našeho? - To nevím.
- Takže to znamená, že jich tam taky může bejt pět. - Může.
Chtělo to brokovnici.
- Jak se jmenuje? - Mia. - Mia.
Jak se seznámila s Marsellem?
Nevím, lidi se holt potkávaj. Bejvala to herečka.
Vážně? Hrála v něčem, co znám?
- Její největší role byla v ňákým pilotu. - Pilotu? Co to je?
- Víš, co je televizní pořad? - Nečumím na to.
Jo, ale seš si vědom toho, že existuje vynález zvanej televize
- a že na tomhle vynálezu ukazujou pořady? - Jo.
No a ty pořady se do televize vybíraj tak, že se nejdřív vyrobí jeden, zvanej pilot.
Ten pak ukážou lidem, co vybíraj pořady,
a podle tohodle jednoho pořadu rozhodnou, jestli z toho chtěj udělat víc pořadů.
Z těch vybranejch se pak stanou seriály, ty další maj šmitec.
Ten její pořad měl ten šmitec.
Pamatuješ na Antwana Rockamora?
Napůl černej, napůl Samojec. Říkalo se mu "Tony Rocky Horror".
- Jo, možná. Tlustej, že jo? - Tomu bratrovi bych do tlusťochů nenadával.
Byl silnější, ale co si má negr počít, když je Samojec?
Asi vím, koho myslíš. Co je s ním?
Marsellus ho skutečně ošklivě zřídil.
Štěbetá se, že to má na triku právě ta Marsellova stará.
- A proč? Vojel ji? - Ne, nic tak krutýho.
A co teda?
Udělal jí masáž nohou.
Masáž nohou? Nic víc?
A co udělal Marsellus?
Poslal k němu pár svejch lidí. Ty ho vyvedli ven
a shodili ho s balkónu. Negr plachtil čtyři patra.
Měli tam dole takovou zahrádku obestavěnou sklem, tak ho vysklil.
Negr tím prolít.
Vod tý doby má ten tlustej chudák vadu řeči.
Pěknej průser.
Ale když si člověk hraje se sirkama, tak se spálí.
- Jak to myslíš? - Že není dobrý masírovat Marsellově nevěstě nohy.
Ty si nemyslíš, že to přehnal?
Antwan asi od Marsella takovou reakci nečekal,
ale něco přece čekat musel.
Byla to masáž nohou! Masáž nohou nic není. Svý mámě masíruju nohy.
Ne, je to důvěrný vošahávání Marsellovy ženušky.
Teda není to tak hrozný, jako kdyby ji lízal. To ne, ale je to na stejným hřišti.
No tak, zadrž, hochu.
Lízat ženskou a masírovat jí nohy není jedno a to samý.
Není, ale hřiště je stejný.
Ani stejný hřiště to není!
Možná se tvý masáže liší od těch mejch,
ale dotýkat se nohou jeho ženy
a strkat jazyk do její svatyně není hra na stejným hřišti.
Není to ani stejná liga, je to úplně jinej sport!
Na masáži nohou není vůbec nic.
Dělals někdy masáž nohou?
Ty mi budeš vykládat o masírování nohou. Já jsem na to expert.
- A děláš to často? - To bych řek.
Mám vymakanou techniku a všechno. Žádný lechtání.
A dělal bys takovou masáž chlapovi?
Polib si!
- Děláš to často? - Nech toho.
Víš, jsem nějakej utahanej. Masáž nohou by bodla.
Hele, chlape, přibrzdi. Začínáš mě trochu srát!
- Tady to je. - Je to tu.
Kolik máš hodin?
7:22 ráno.
No, ještě máme čas. Pojď, počkáme.
Tak hele, žádnýmu chlapovi bych nemasíroval nohy, ale taky nežeru,
že Marsellus vyhodí klidně negra ze čtvrtýho patra,
až z toho ten vůl koktá. To se nedělá!
Udělat to ten hajzl mně, zakroutil bych mu krkem, ledaže by měl to štěstí a já přitom ochrnul.
- Rozumíš tomu, ne? - Netvrdím, že je to v pořádku,
ale ty mi tu povídáš, že masáž nohou nic neznamená, já říkám, že jo.
Podívej, miliónu ženskejch jsem to dělal, milión masáží nohou a všechny něco znamenaly.
Tváříme se, jako by se nic nedělo, ale děje, proto je to tak oblíbený.
Probíhá tam něco vzrušivýho, o čem se nemluví,
ale ty to víš a ona taky. I Marsellus to věděl.
A Antwan si to měl sakra líp rozmyslet.
Vždyť je to zadaná ženská a její starej nemá v tomhle smysl pro humor.
Rozumíš tomu, ne?
No, je to zajímavý.
Pojď, ať nečekaj.
- Jak že se jmenuje? - Mia. - Mia.
Proč tě tak zajímá žena Pana Velkýho?
On totiž jede na Floridu a požádal mě,
abych se o ni postaral, než se vrátí.
- Postaral? - Ne.
Abych ji někam vzal, rozumíš, aby si užila a aby jí nebylo smutno.
Ty si budeš dávat s Marsellovou Miou rande?
To není rande! Je to...
jako když vyvedeš kamarádovu manželku do kina.
Jde jen o společnost, nic víc.
Není to rande. Rozhodně to není rande.
Nazdar, mládeži.
Jak se máte, kluci?
Jen klid...
Víte, kdo jsme?
Jsme společníci vašeho obchodního partnera, Marsella Wallace.
Vzpomínáte si na svého obchodního partnera, že jo?
Já teď zkusím hádat, jo?
- Ty jsi Brett, co? - Jo.
Tak prima. Vzpomínáš si na vašeho obchodního partnera, Marsella Wallace,
že jo, Brette?
- Jo, vzpomínám si. - Výborně.
Zdá se, že vás s Vincentem rušíme při snídani.
Omlouváme se. Copak máte?
- Hamburgery. - Hamburgery!
To je základ každý vydatný snídaně.
- Jaký to jsou? - Cha... cheeseburgery.
Ne, ne, ne. Odkud jsou? McDonald, Wendy´s, Jack-In-The-Box?
- Big Kahuna Burger. - Big Kahuna Burger!
To je ta havajská firma. Zaslechl jsem, že tam mají moc dobrý hamburgery,
- ale sám jsem si ještě nedal. Jaký jsou? - Jsou dobrý.
Nevadí, když ochutnám?
- Tenhle je tvůj, že jo? - Jo.
Tak to je moc dobrej burger.
Vincente, měl jsi už Big Kahuna Burger?
Chceš si kousnout? Je fakt dobrej.
- Nemám hlad. - Jestli máš rád burgery, tak si tam někdy zajdi.
Já se k tomu nedostanu, protože moje holka je vegetariánka
a ze mě by taky chtěla mít vegetariána.
Ale miluju tu chuť dobrýho hamburgeru.
Víš, jak říkají ve Francii čtvrtlibráku se sýrem?
- Ne. - Řekni, Vincente.
- Royale se sýrem. - Royale se sýrem.
Víš, proč tomu tak říkaj?
Asi... kvůli metrický soustavě?
Podívejme, jakej má mozek... ten Brett!
Ty seš moc chytrej parchant! Je to tak.
- Co je v tom? - Sprite. - Sprite, fajn.
Vadilo by ti, kdybych to splách tím tvým chutným nápojem?
Poslužte si.
Bezva.
Ty kašpare, víš, proč jsme tu?
Mohl bys tady mýmu příteli sdělit, kde jste to schovali?
- Je to támhle... - Nevzpomínám si, že bych se tě na něco někdy ptal!
- Slyšel jsi mě? - V kredenci.
Ne, v tý dole.
Máme radost?
Vincente!
- Máme? - Jo, máme radost.
Heleďte, já se omlouvám, přeslechl jsem vaše jméno.
Vaše ne, Vincent, ale vaše jsem...
Já jsem Uši. A ty jsi až po uši v hovnech.
Ne, ne, ne.
Chci jen, abyste věděli...
Chci jen, abyste věděli, jak je nám hrozně líto,
že se to s náma a s panem Wallacem takhle zamotalo.
My jsme do toho šli s těmi nejlepšími úmysly. Vážně, nikdy jsem...
Promiň, přerušil jsem ti tok myšlenek?
To jsem opravdu nechtěl. Prosím, pokračuj.
Říkal jsi něco o "dobrejch úmyslech".
Co je s tebou? Jo, ty jsi skončil!
Tak dovol, abych pokračoval já.
Řekni mi, jak Marsellus Wallace vypadá.
Cože?
- Z který jsi země? - Cože?
"Cože"? O takový zemi jsem ještě neslyšel! Mluví se v "Cože" anglicky?!
- C... c... cože? - Anglicky, ty parchante!
- Umíš anglicky? - Ano!
- Takže rozumíš. - Ano.
Popiš mi, jak Marsellus Wallace vypadá!
- Cože? Já... - Ještě jedno "cože".
Varuju tě! Fakt tě varuju, ty šmejde! Řekni to ještě jednou!
- Je... černej. - Pokračuj!
- Je... plešatej. - Vypadá snad jako děvka?
Cože?
Jestli snad vypadá jako ta děvka?
- Ne! - Tak proč jsi ho chtěl vojet jako děvku?
- Nechtěl. - Ano, chtěl!
- Ano, chtěl, Brette. Chtěl jsi ho vojet. - Ne.
Pan Marsellus Wallace ale nemá rád, když ho vojíždí
někdo jinej než paní Wallaceová.
- Četls Bibli, Brette? - Ano.
Zapamatoval jsem si jednu pasáž, která se do týhle situace hodí.
Ezechiel 25,17.
"Cesta spravedlivého ze všech stran lemována jest
nespravedlností, sobectvím
a tyranií lidské zloby.
Požehnán buď ten, kdo ve jménu lásky a dobré vůle
vyvede slabé z údolí temnoty,
neb ten jest skutečným pastýřem
a spasitelem zbloudilých dětí.
A já srazím k zemi
mocným trestem a divokým hněvem všechny,
kdo se pokusí otrávit a zničit mé bratry!
A když uvalím svou mstu na Tebe,
seznáš, že jméno mé je Bůh."
VINCENT VEGA & ŽENA MARSELLA WALLACEHO
Myslím, že budeš,
až todle všecko skončí,
myslím, že budeš celkem spokojenej parchant.
A jde vo to, Butchi...
Teď jsi celkem dobrej.
Je to tvrdý,
ale tvý schopnosti nejsou věčný.
Tvý dny už pomalu končej.
To je holt ten podělanej život.
S tím se budeš muset, bejku, holt ňák smířít.
Víš, tahle branže je narvaná naivníma kreténama,
co si myslej, že budou věkem zrát jako víno.
Jenže víno se změní na vocet, i tvý.
Pokud si myslíš, že tvý bude lepší, tak nebude.
Navíc, Butchi...
kolik si myslíš, že máš před sebou ještě zápasů?
Dva?
Boxeři nepořádají ligu veteránů.
Byls už u špice, ale ne na ní.
A jestlis na ni chtěl, měls to udělat dřív.
Dáš na mě?
Vypadá to tak.
Při zápase možná ucítíš slabý píchání.
To si s tebou zahrává pýcha.
Ser na pýchu!
Pýcha jen bolí.
Nikdy nepomáhá.
Spolkni to svinstvo,
protože až se za rok
budeš válet v Karibiku,
tak si řekneš: "Marsellus Wallace měl pravdu."
V tom není problém, pane Wallace.
V pátým kole půjdeš na prdel.
Vopakuj.
V pátým jdu na prdel.
Vincent Vega, náš člověk z Amsterodamu!
Jules Winfield, náš člověk z Inglewoodu. Tak pojďte dál, kluci.
Sakra, negře, kdes vzal ty hadry?
Ani to nechtěj vědět.
- Tak kde je Pan Velkej? - Pan Velkej je támhle, věnuje se práci.
Dejte si na chvíli pauzu, ne?
A až uvidíte toho bílýho kluka vodcházet, tak jděte.
Tak jak to jde?
- Já jsem v naprostý pohodě. Co ty? - Dobrý.
Slyšel jsem, že zejtra vyrážíš s Miou.
Marsellovo přání.
- Užs ji viděl? - Ještě ne.
- Co je tady, kurva, k smíchu? - Ale vůbec nic.
Jdu na hajzl.
Hele, nejsem přece idiot. Je to manželka Pana Velkýho.
Budu sedět proti ní, žvejkat jídlo se zavřenou hubou,
smát se jejím příblblým vtípkům. Toť vše.
Hele, co mi není rovno, po tom je mi hovno.
Tak proč vo tom, kurva, vůbec mluvíš? Vole.
- Dej mi krabičku redapplesek. - S filtrem? - Ne.
- Ňákej problém, příteli? - Nejsem tvůj přítel, gumo.
- Co to? - Slyšels dobře, vepřová hlavo.
Je tu Vincent Vega?
Pojď ke mně, ty můj chlapče.
- Jak je? - Je mi to fakt líto.
Netrap se tím.
Krabička redapllesek, dolar čtyřicet.
Ještě sirky.
Je to, jak kdyby se jednotlivý části těla proměnily ve špičku penisu.
- Páni! - Mám super knihu o piercingu. Půjčím ti ji.
Víš, a ta pistole na propichování uší...
Používá se taky na bradavky?
Na to zapomeň. To je proti celý filozofii piercingu.
Všech mejch 18 piercingů je dělanejch jehlou.
Pět v uších, v bradavce levýho prsa,
v pravý nosní dírce dva, v levým obočí,
jeden mám taky na břiše, pak na klitorisu
a na jazyku nosím cvoček.
Pardon. Je to jen má zvědavost.
Proč máte na jazyku cvoček?
Kvůli sexu. Orál je pak lepší.
Vincenzo. Pojď do kanclu.
Tohle je Panda z Mexika. Moc dobrý zboží.
Tohle je Bava. Jiný, ale stejně dobrý.
A tady je Choco, z německýho pohoří Harz.
Ty první dvě jsou stejný. Tři kila za gram. Přátelská cena.
Ale tahleta je o něco dražší. Je to pět set za gram.
Ale když si šlehneš, nebudeš těch peněz navíc litovat.
Na těch prvních dvou není nic špatnýho. Je to fakt prvotřídní zboží.
Ale tohle, to je kurevská bomba.
Nezapomeň, přilít jsem z Amsterodamu.
Jsem snad negr? Jsme v Inglewoodu? Ne, seš u mě doma.
Bílý, který znaj rozdíl mezi dobrým a špatným fetem,
přicházejí za mnou.
Moje zboží se s tím svinstvem z Amsterodamu vůbec nedá srovnávat.
- Jsem ochotnej to kdykoliv dokázat. - To je smělý tvrzení.
Nejsme v Amsterodamu, Vinci. Tady je konkurence.
Koks je dneska už definitivně mrtvej.
A herák se vrací na plný koule.
- No dobře, tři gramy tý bomby. - Tak jo.
Jestli je to tak dobrý, jak říkáš, koupím ještě za talíř.
Doufám, že tu pro tebe ještě trochu je.
Dávám ti to z osobních rezervních zásob.
Takovej jsem já kamarád.
Ale došly balónky, stačí sáček?
- V pohodě. - Fajn, dostaneš pytlík.
Miláčku, přinesla bys mi z kuchyně pár pytlíků a drátky?
Jo.
Hele, jak se ti líbí Trudi? Nemá žádnýho kluka.
Nechceš si s ní vyrazit?
Která je Trudi? Ta s tím bordelem na ksichtě?
Ne, to je Jody. Moje žena.
- Promiň, kámo. - V pohodě.
Ne, nemůžu, něco mám.
- No dobře, no problemo. - Až příště.
- Odpal. - Říká se děkuju.
Pořád jezdíš v tom Malibu?
Ani nemluv. Víš, co mi s ním ňákej parchant udělal?
- Co? - Vobjel ho klíčem.
- Ty vole! To je v hajzlu. - No to mi říkej.
Tři roky to bylo schovaný, pak je to pět dnů venku
a ňákej impotentní kripl se na to podepíše.
Já bych to rovnou zabíjel. Žádnej soud, žádná porota, rovnou na popravu.
Škoda, že jsem ho při tom nechytil.
Dal bych cokoliv, kdybych ho při tom mohl chytit.
Stálo by to za tu škodu, kdybych ho při tom mohl chytit.
- Hovado! - Co může bejt horší než někomu ničit auťák!
Na cizí auta se prostě nešahá.
- To se nedělá. - To je proti pravidlům.
- Děkuju. - Já děkuju.
- Můžu si to tady vpálit? - Mi casa es su casa.
Muchas gracias.
"Ahoj Vincente. Oblékám se. Je odemčeno.
Pojď dál a nalej si něco k pití. Mia."
Haló?
Vincente.
Vincente!
Mluvím z intercomu.
Kde je... intercom?
Je na zdi u těch dvou afrických sošek.
Napravo.
Přihořívá.
Hoří!
Haló?
Stiskni tlačítko, když chceš mluvit.
Haló?
Jdi si nalejt něco k pití, já budu dole, než řekneš švec.
Bar je u krbu.
Tak jo.
Tak jdem.
- Co je to za pajzl? - Jmenuje se to "Mazaný králíček".
Choděj sem fandové Elvise.
- Hele, Mio, pojď někam na stejk. - Stejk si můžeš dát tady, starouši.
Nebuď...
Až po tobě, kotě.
Dobrý večer, vážení. Co si račte přát?
- Máme rezervaci na jméno Wallace. - Wallace?
- Rezervovali jsme auto. - Auto.
Tak se posaďte támhle do toho Chrysleru.
Ricky, Ricky, Ricky!
Potlesk pro Rickyho Nelsona!
- Fantastický výkon, Ricku. - Díky mockrát.
Vincente!
Rád bych vás upozornil na to, že se k nám Ricky v druhé polovině pořadu vrátí.
Přeju vám tady u Mazanýho králíčka dobrou chuť.
Díky.
Telefon pro...
pana Phillipa Morrise.
Co ty na to?
Připadá mi to jako muzeum voskovejch figurín.
Ahoj, jsem Buddy. Co to bude?
Tak co si dáme? Stejk, stejk, stejk. Stejk Douglase Sirka.
- Ten si dám. - A jak ho chcete?
- Do křupava upraženej, nebo pekelně krvavej? - Pekelně krvavej.
A ještě vanilkovou kolu.
A co vy, Peggy Sue?
Já si dám...
hamburger Durwarda Kirbyho, krvavej...
koktejl za pět.
A jak ho chcete? Martin a Lewis, nebo Amos a Andy?
Martin a Lewis.
Ty si dáš koktejl za pět babek?
Koktejl. To je mlíko a zmrzlina.
- Jo, pokud vím. - Za pět dolarů.
- Není v tom bourbon nebo něco? - Ne.
- Jen se ptám. - Hned to přinesu.
Moh bys mi taky jednu ubalit, kovboji?
Vem si tuhle, kovbojko.
Dík.
To nestojí za řeč.
Takže, Marsellus říkal, že ses vrátil z Amsterodamu.
- Tak, tak. - Jak dlouho jsi tam byl?
Něco přes tři roky.
Jezdím si tam každej rok na měsíc odfrknout.
Nepovídej. To jsem nevěděl.
A proč bys měl?
Prej jsi hrála v pilotu.
- Mejch slavnejch 15 minut. - Co to bylo?
Bylo to o skupině tajnejch agentek, jmenovalo se to Síla Liščí pětky.
- Cože? - Síla Liščí pětky.
Liščí, jako že jsme byly chytrý holky.
Síla, jako že na nás byl spoleh.
A pětka, jako že nás bylo 1, 2, 3, 4, 5.
Jedna blondýnka, Sommerset O´Nealová. Byla šéfka.
Japonská liška byla mistrem v kung-fu.
Černoška byla demoliční expert.
Specialita francouzský lišky byl sex.
A tvoje specialita?
Nože.
Postava, kterou jsem hrála, Raven McCoyová,
vyrůstala v prostředí cirkusovejch kumštýřů.
Podle scénáře, nejnebezpečnější žena na světě s nožem.
A znala nespočet starejch vtipů
vod svýho dědečka, starýho komedianta.
A kdyby nás bejvali vybrali, měli by chyták do každýho dílu,
pokaždý bych přišla s novým vtipem.
A znáš ňáký ty vtipy?
Řekla jsem jen jeden, natočil se jeden díl.
- Pověz ho. - Je to blbost.
Nedělej se, řekni ho.
Ale ne, nelíbil by se ti, a já bych se ztrapnila.
Ztrapnila? Řeklas ho 50 milionům lidí. A mně ho neřekneš?
- Slibuju, nebudu se smát. - Toho se právě bojím, Vinci.
Tak jsem to nemyslel. A ty to víš.
Teď už ho rozhodně neřeknu, když jsme to takhle rozpitvali.
Kecy v kleci.
Martin a Lewis.
Vanilková kola.
Mňam.
Myslíš, že můžu ochutnat?
Posluž si.
Musím ochutnat koktejl za pět babek.
Můžeš to pít brčkem, nemám breberky.
- No jo, ale já možná jo. - Já to kdyžtak zvládnu.
Tak jo.
Sakra, ten mléčnej koktejl je ale supr.
- Vidíš. - Pět babek je možná moc, ale dobrej teda je.
- Neleze ti to na nervy? - Co jako?
Trapný chvíle ticha.
Proč máme tu potřebu plácat třeba úplný kraviny,
aby nebylo ticho?
To nevím. Dobrá otázka.
Podle toho poznáš, že jsi narazil na někoho extra.
Když můžeš tu hubu na chvilku zavřít a příjemně sdílet ticho.
No, tam jsme ještě nedospěli, ale špatně se teda necejtím.
Tak víš co?
Já si teď odskočím napudrovat nos.
Ty tu seď, dumej co říct.
Tak jo.
Tak to je žrádlo...
Potřebuju lak na vlasy.
Taky máš tak rád, když se vrátíš ke stolu, kde na tebe čeká jídlo?
Klika je, že jsme vůbec něco dostali.
Buddy Holly není moc dobrej číšník.
Měli jsme si radši sednout k Marylin Monroe.
- Ke který? Jsou tu dvě. - Ne, nejsou.
Tady to je Marylin.
Tohle je Mamie Van Dorenová.
Ale nevidím Jayne Mansfieldovou, asi má dneska voraz.
- Jsi chytrej. - Mám svý chvilky.
- Vymyslel jsi, o čem mluvit? - Vlastně jo.
l když...
se zdá, že seš fakt milá vosoba, teda nechci tě urazit...
To nezní jako ty obvyklý,
bezduchý, nudný, seznamovací žvásty.
Vypadá to, že máš vopravdu co říct.
No jo, to mám. To mám.
Ale musíš mi slíbit, že se neurazíš.
Ne, ne, ne.
Taková věc se slíbit nedá. Nemám tušení, na co se zeptáš,
takže ty se mě můžeš zeptat na to, cos chtěl,
a moje přirozená reakce může bejt, že se urazím.
A tak bych nevlastní vinou porušila svůj slib.
- Zapomeň na to. - To nepřipadá v úvahu.
Pokoušet se zapomenout na něco tak netušenýho je prostě marný.
- Nepovídej. - A navíc,
není to napínavější bez požehnání?
Dobře, dobře.
Takže co si myslíš o tom, co se stalo Antwanovi?
- Kdo je Antwan? - Tony Rocky Horror. Znáš ho.
Vypad z vokna.
To je jedna verze. Jiná je, že byl spíš vyhozenej.
A další výklad je, že ho vyhodil Marsellus.
A pak je tu ještě jedno zajímavý podání,
a to, že ho vyhodil Marsellus kvůli tobě.
To je fakt?
Ne, to není fakt, jen co jsem slyšel.
- Od koho? - Od nich.
Voni toho dost nakecaj.
To rozhodně ano.
Nestyď se, Vinci. Co ještě říkali?
Já se nestydím. Já jen...
Padlo tam to slovo od "š"?
Ne, jen říkali, že ti Antwan dělal masáž nohou.
- Dál. - No, dál nic.
Nic víc.
Slyšel jsi, že Marsellus vyhodil Tonyho Rockyho Horrora
ze čtvrtýho patra za masáž nohou?
Ty tomu věříš?
Víš, když jsem to slyšel, přišlo mi to logický.
Marsellus vyhodil Tonyho ze čtvrtýho patra za to,
že mi masíroval nohy. Tak to je logický?
No, je to přehnaný, ale není to nemožný.
Dobře vím, že si tě Marsellus dost chrání.
Jedna věc je chránit manželku,
něco jinýho je, když muž málem zabije někoho za to, že se dotkne nohou jeho ženy.
A bylo to tak?
Jediný, čeho se na mně Antwan dotknul, byla moje ruka, když mi ji podal.
Fakt?
Pravda je taková, že jedinej, kdo ví, proč Marsellus Tonyho z toho okna vyhodil,
je Marsellus a Tony.
Když se ta vaše banda gangsterů sejde, jste horší než baby na trhu.
Dámy a pánové, je tu chvíle, na kterou jste všichni čekali.
Světoznámá králičí soutěž v mazaném twistu!
V této soutěži jeden šťastný pár
získá tuto krásnou trofej, kterou Marylin teď drží.
Tak kdo bude náš první párek?
Tady!
- Chceš tancovat? - Ne, ne, ne...
Ne, ne, ne? Mám dojem, že Marsellus, můj muž a tvůj šéf,
ti řek, abys mě někam vzal a dělal to, co si budu přát.
Teď chci tančit. Chci to vyhrát. A chci tu trofej.
Dobře, řekla sis o to.
Potlesk pro naše první soutěžící!
Představíme vám první dnešní pár.
- Vaše ctěné jméno, dámo? - Mia Wallaceová.
A tady váš partner?
Vincent Vega.
Tak ukažte, co ve vás je. Směle do toho!
- Rozbalte to! - Do toho!
Tohle je to, čemu říkáš trapný ticho?
Nevím, jak tomu říkat jinak.
Pití! Hudbu!
Musím jít močit.
To je trochu víc informací, než potřebuju,
ale klidně běž.
Jeden drink, a šmitec.
Buď slušnej, vypij svůj drink, ale fofrem.
Řekni dobrou noc a pal domů.
Tohle je pro tebe morální zkouška,
jestli zůstaneš loajální,
protože loajalita je důležitá.
Takže teď vypadneš ven, řekneš:
"Dobrou, byl to krásnej večer."
Vyjdeš ze dveří, nastoupíš do auta,
odjedeš domů, vyhoníš si... a hotovo, šmitec.
Mio, hele.
Už musím jít. Jasný?
Kurva, panebože!
Ty jsi... Kristepane!
Doprdele! Já jsem kretén!
Tak pojď, holčičko. Jdeme rychle ven, musíš chodit!
Neumírej mi, do hajzlu! Já jsem vůl.
Zvedni to.
Tak máš ten prsten?
- Zajisté! - Podejte mi ruce, vy dvě hrdličky.
- A co "prosím"? - Ano, ano, ano.
Tak ty ruce, hrdličky.
Kurva, Lanci! Zvedni to!
- Co teď na to řekneš? - Prostě se ožením.
Lanci, zvoní, sakra, telefon!
- Já ho slyším. - Haló?
Myslela jsem, žes těm idiotům řek, aby ti sem tak pozdě nevolali.
Jasně, že řek. A to samý řeknu teď tomuhle volovi.
Já ti dám...
- Haló? - Lanci, Vincent.
Jsem ve velkým průseru, kámo. Jedu k tobě.
Klid, kámo. Klid.
- Co se děje? - Mám tu buchtu, co se předávkovala.
Tak ji sem nevoz. Nedělám si srandu, kámo.
Nevoz mi žádný zbouchnutý děti do mýho baráku!
- Nemám na vybranou. - Předávkovala se?
- Chcípá tu vedle mě, do hajzlu! - Fajn.
Tak přiznej svou chybu, vem ji do nemocnice a zavolej právníka.
- To nejde. - To není můj problém, ty vole.
Ty sis to spískal, tak si to taky vyžereš!
Ty voláš z mobilního telefonu?
Já tě neznám. Kdo seš? Nejezdi sem.
Pokládám to, vtipálku!
Co to, sakra, mělo bejt?
Přišels o ten svůj podělanej rozum,
- mluvit o drogách tímhle podělaným telefonem? - Lanci, pomoz mi.
- Napálils to do mýho podělanýho baráku. - Vem ji za nohy.
Hej, seš hluchej?
- Tu sprásknutou děvku mi do baráku brát nebudeš. - Lanci, nohy.
Tahle sprásknutá děvka je žena Marsella Wallace.
Víš, kdo to je? Víš to?!
- Jo. - Když mi zhebne, je ze mě mastnej flek.
A koukni. Musel bych mu říct,
žes jí nepomoh. Žes ji nechal chcípnout před vlastním barákem!
Tak dělej, pomoz mi. Zvedni ji!
Sakra!
Lanci!
Sakra!
Půl druhý v noci!
Co se tady, do hajzlu, děje?
- Kdo je to? - Běž do lednice a přines mi tu adrenalinovou injekci!
- Co je s ní? - Předávkovala se. - Tak ji odsud odneste.
- Tak to přines! - Vyser si voko, ty taky!
- Zasraná děvka! - Hele, pořád na ni mluv, jo?
Ona přinese adrenalin, já jdu pro lékařskou knihu.
- Na co, sakra, potřebuješ knihu? - Abych věděl, co mám dělat, nikdy jsem to nepíchal.
- Tys nikdy nepíchal adrenalin? - Neměl jsem to zapotřebí!
Nechodím se bavit s dětma. Moji přátelé dokážou svý špičky kontrolovat!
- Přines to! - Přinesu, když mi to dovolíš! - Já tě, doprdele, nedržím!
- Tak na mě už nemluv, mluv na ni! - Tak to přines!
Dobře!
- Lanci, chcípá nám! - Rychlejc hledat nedokážu! - Co hledá?
Nevím, ňákou knihu.
- Co tam hledáš? - Tu malou, černou, lékařskou knížku.
- Co že hledáš? - Tu malou, černou zkurvenou lékařskou knížku!
Vypadá jako učebnice pro sestry.
- Nikdy jsem tu takovou knihu neviděla. - Tak mi věř. Mám ji.
- Když je tak důležitá, proč to není u adrenalinu? - Nevím, přestaň votravovat!
Hele, zatímco tu hledáš, tak ona nám exne na zemi.
- V tomhle bordelu stejně nic nenajdeš. - Miláčku, já tě zabiju, jestli tu hubu nezavřeš!
Lanci, ser na to, pojď sem!
- Tak aspoň uhni, kurva! - Hovado.
- Přestaň blbnout, píchni jí to. Dělej! - Jo.
Hele, než to připravím, tak ji svlíkni a najdi srdce.
- Musí to bejt přesně? - Jo, musí.
Chceš jí to šlehnout do srdce, tak to asi musí bejt přesně!
Já nevím, kde přesně srdce má. Myslím, že tady.
- Jo, tam. - Tady? Jo, tak teď potřebuju velkej, tlustej fix.
- Máš ho? - Co? - Tlustej fix!
Značkovač! Podělanej černej fix!
- Dobrý, dobrý. - Tak dělej, hoď sebou!
Sakra. Jo, myslím, že můžem.
- Tak dělej, kámo, dělej. - Řeknu ti, co máš dělat.
Ne, já jí to nedám. Ty jí to šlehneš.
- To ne, ty jí to píchneš. - Já jí to nepíchnu! - Já jí to nepíchnu!
- Já jsem to nikdy nedělal. - Taky jsem to nikdy nedělal. Začínat nebudu!
Koukej, tys ji sem přitáh, takže jí to píchneš ty!
Až já k tobě přitáhnu předávkovanou štětku, šlehnu jí to. Píchni jí to!
- Tak mi to dej. - Tady. - Dej to sem!
Dobrá. Říkej, co mám dělat.
Jo, pícháš jí dávku adrenalinu, přímo do srdce.
Ale tam má hrudní kost, tou musíš proniknout,
takže tu jehlu tam musíš dostat pořádným bodnutím.
- To ji jako mám třikrát bodnout? - Ne, nebudeš ji bodat třikrát,
jen jednou, ale tak důrazně, abys prorazil hrudní kost, a tak se dostal do srdce, chápeš?
A pak zmáčkneš píst stříkačky.
- Dobře, povídej, co bude potom. - To jsem sám zvědavej.
Tady jdou fóry stranou, to ji zabiju, nebo co?
Ne, pak by se z toho měla dostat.
Počítej do tří. Můžu?
Jedna.
Dva.
Tři!
Jestli vnímáš, řekni něco.
Něco.
To bylo ale morbidní.
Ty vole!
Mio.
Jaký...
Jaký máš představy o tom, co dál?
A ty?
Já jsem toho názoru, že není třeba,
aby se o tom Marsellus do nejdelší smrti dozvěděl.
Kdyby se o tom Marsellus dozvěděl, tak jsem ve stejným maléru jako ty.
O tom vážně pochybuju.
Může to bejt naše tajemství.
Ruku na to?
Ani slovo? Bezva.
Teď mě, prosím tě, omluv, musím domů s infarktem.
Vincente.
Chceš slyšet ten vtip z Liščí pětky?
Jasně, akorát jsem ještě moc ztuhlej, než abych se smál.
Smát se nebudeš, to není vtipný.
Ale jestli chceš, tak já ti to řeknu.
- Tak sem s tím. - Tak jo.
Po ulici jdou tři rajčata.
Máma rajče, táta rajče a dítě rajče.
Dítě rajče se loudá, táta se naštve,
vrátí se pro něj, jednu mu flákne a řekne: "Tak pojď, kečupe."
Kečupe.
Tak se měj.
Butchi?
- Butchi, na chvíli vypni televizi. - Proč?
Máme hosta.
Vzpomínáš, jak jsem vyprávěla o taťkové smrti v zajetí?
Tak tohle je kapitán Koons.
Byl v zajateckém táboře s tátou.
Ahoj, mladý muži. Chlapče, hodně jsem o tobě slyšel.
Víš, byli jsme s tvým tátou přátelé.
Byl jsem spolu s ním v tom hanojským pekle přes pět let.
Doufejme, že nebudeš muset sám nikdy nic takového prožít.
Když se dva chlapi dostanou do takové situace,
v jaký jsme s tvým tátou byli tak dlouho,
jsou pak určité závazky jednoho k druhému.
Kdybych to byl já,
kdo zemřel, major Coolidge by teď promlouval s mým synem - Jimem.
Ale dopadlo to tak, že já mluvím s tebou.
Butchi...
Něco pro tebe mám.
Tyhle hodinky, co držím,
koupil za 1. světové války tvůj pradědeček.
Koupil je v malém krámku v Knoxville v Tennessee.
Byla to první firma na náramkové hodinky.
Do té doby byly jen kapesní hodinky.
Koupil je svobodník pěšák Ernie Coolidge v den,
kdy odplouval do Paříže.
Byly to válečné hodinky tvého pradědečka.
Po celou dobu, co byl ve válce, je nosil.
Když svou povinnost splnil,
vrátil se k tvý prababičce,
ty hodinky sundal a uložil je do staré plechovky od kávy.
Zůstaly tam až do chvíle, kdy byl tvůj dědeček, Dane Coolidge,
povolán, aby znovu přeplul oceán a bojoval s Němci.
Byla to 2. světová válka.
Tvůj pradědeček ty hodinky věnoval tvýmu dědečkovi pro štěstí.
Dan ale bohužel neměl takové štěstí, jako měl jeho otec,
sloužil u námořníků a padl
se všemi ostatními v bitvě o ostrov Wake.
Stál tváří v tvář smrti.
Věděl to.
Nikdo na ostrově si nedělal iluze, že odtamtud vyjde živý.
A tak tři dny před tím, než se ostrova zmocnili Japonci,
požádal tvůj děda střelce letectva jménem Winocki,
kterého nikdy předtím neviděl,
aby tyto zlaté hodinky předal jeho synkovi, kdyby něco.
O tři dny později tvůj děda zemřel, ale Winocki slovo dodržel.
Když válka skončila, navštívil tvou babičku
a přinesl tvému, tehdy malinkému otci, zlaté hodinky.
Tyhle.
Ty hodinky měl na ruce tvůj otec, když ho sestřelili nad Hanojí.
Byl zajat a převezen do jejich zajateckého tábora.
Věděl, že když ty hodinky u něj Vietnamci najdou,
seberou je.
Podle tvého otce byly ty hodinky tvým majetkem.
Byl by proklet, kdyby se dědického práva jeho syna zmocnila ňáká žlutá špína.
Ukryl je na to jediné místo, kam mohl: do konečníku.
Pět dlouhých let měl hodinky v konečníku.
Než zemřel na úplavici, dal mi je.
Já jsem ten kovový předmět nosil v konečníku dva roky.
A po sedmi letech mě poslali domů, k rodině.
A teď, hochu, jsou hodinky tvoje.
Je čas, Butchi.
ZLATÉ HODINKY
Je tu oficiální zpráva. Wilson je mrtev.
Dane, musel to být ten nejbrutálnější zápas,
jaký toto město kdy zažilo.
Nikdy jsem neviděl boxera tak rychle opustit ring jako Coolidge.
- Myslíš, že věděl, že je Wilson mrtev? - Myslím, že ano.
Viděl jsem tu zuřivost v jeho očích, která doprovázela to, co dělal.
Myslím, že by asi každý opustil ring takhle rychle.
Dane, myslíš si, že tato tragédie ovlivní tento sport v širším měřítku?
Richarde, takováto tragédie otřese samými základy světového boxu,
ale v nadcházejících smutných týdnech bude nejdůležitější
postoj světové boxerské asociace.
- Marselle. - Pročs ho to nechal udělat?
Jak je?
Skvěle, ani jsem nepoděkovala za večeři.
- Máš něco? - Zmizel. - Co trenér?
Říká, že nic neví. Věřím mu.
- Myslím, že ho to překvapilo stejně jako nás. - Ne, nechcem myslet.
Chcem vědět. Vem ho do díry, pusť na něj psy.
Pak budem mít jistotu, co ví, a co ne.
A jak dál v pátrání po Butchovi?
Vobrátíte zeměkouli kvůli tomu parchantovi.
Když odjede do Indočíny, v míse s rejží bude čekat schovanej negr, kterej ho sejme.
Postarám se o to.
Pane.
- Pane. - Co?
Vy jste ten boxer? Ten zápas v rádiu.
- Jste ten boxer? - Jak tě to napadlo?
Vážně, jste to vy.
Vím, že jste to vy.
- No tak, přiznejte to. - Jsem to já.
Vy jste toho druhýho boxera zabil.
- Je mrtvej? - Aspoň to říkali v rádiu.
Promiň mi to, Floyde.
Jakej je to pocit?
- Co? Jakej pocit? - Někoho zabít.
Umlátit někoho k smrti, jenom rukama.
- Nejsi ujetá? - Ne.
To ne... Je to téma, který mě zajímá.
Jste první, koho znám, kdo někoho zabil.
Takže?
Jaký to je, zabít člověka?
Víš, co? Dej mi cigáro, a já ti o tom budu vyprávět.
Tak, Esmareldo...
Villa Lobos.
- Jsi z Mexika? - Jméno je španělský. Já jsem z Kolumbie.
- Krásný jméno, zlato. - Díky.
A tvoje jméno?
- Butch. - Butch.
- Co to znamená? - Jsem Američan. Naše jména hovno znamenaj.
Tak, kde jsme to skončili, Esmareldo?
Co chceš vědět?
Chci vědět, jaký to je pocit, zabít člověka.
To ti nepovím.
Dozvěděl jsem se, že je mrtvej, až od tebe.
Chceš vědět, jakej mám pocit teď, když to vím?
Necejtím se hůř než před tím.
A co jsem říkal?
Jak se prosáklo, že mám prohrát, sázky zbořili střechu.
Vím, neuvěřitelný.
Zapomeň na něj, Scotty, kdyby byl dobrej, tak by žil.
Ani si nezašněroval rukavice. Kdyby udělal alespoň to, mohl tu bejt.
Jo, jasně. Teď už na to sere pes.
Ubohýho a nešťastnýho Floyda už necháme na pokoji,
budeme si povídat o bohatým a prosperujícím Butchovi.
Kolik bookmakerů v tom je?
Všech osm? Kdy budou prachy?
Takže zejtra bude všechno?
Ne, chápu, že jich pár jde stranou.
Ne, Scotty, to je stejně skvělý. Je to vynikající.
Ne, já s Fabienne odjíždím ráno.
Pár dnů to potrvá, než se dostanem do Knoxville.
Tak jo, brácho.
Máš pravdu, máš úplnou pravdu.
Scotty, na viděnou v jiným časovým pásmu.
Měj se, brácho.
45,60.
A tady je něco navíc.
Takže... když se tě někdo zeptá, koho si vezla, co řekneš?
Pravdu. Tři dobře oblečený, lehce sťatý Mexikány.
Bonsoir, Esmareldo Villa Lobos.
Buenos noches, Butchi.
Nerozsvěcuj.
- Už je to lepší, lízátko? - Oui.
Těžkej den v práci?
Těžkej. Měl jsem zápas.
Chudinko.
Přitulíš se?
Spíš jsem přemejšlel o tom, že se vysprchuju. Smrdím jako pes.
Mám ráda tvůj zápach.
Tak si aspoň sundám bundu.
Koukala jsme na sebe do zrcadla.
Chtěla bych mít bříško.
Ty ses dívala do zrcadla a přála by sis mít panděro?
Bříško! Malý bříško.
Bříško je sexy.
Měla bys bejt šťastná. Dyť jedno máš.
Ty mlč, tlusťochu. Já žádný nemám.
To je jenom žaludek. Jako měla Madonna, když zpívala "Lucky Star". To je něco jinýho.
Nevěděl jsem, že je rozdíl mezi pupkem a žaludkem.
Je to ohromnej rozdíl.
- Líbilo by se ti, kdybych já měl bříško? - Ne.
Takový bříško dělá z mužů buď nemotory, nebo hromotluky.
Ale u žen je to velmi sexy.
Všechno ostatní zůstane normální. Normální obličej, nohy,
normální boky, zadek,
ale navíc krásně kulatý bříško.
Kdybych ho měla, nosila bych kratší tričko, abych to zdůraznila.
Myslíš, že by se to mužům zdálo atraktivní?
Je mi jedno, co se mužům zdá atraktivní.
A je smutný, že je rozdíl mezi tím, co se líbí na pohled,
a co na omak.
Kdybys měla bříško, dal bych ti do něj pěstí.
- Ty bys mi dal pěstí? - Přímo do bříška.
Udusila bych tě! Nacpala bych ti ho na obličej, abys nemohl dejchat.
- To bys udělala? - Jo.
- Fakt? - Jo.
- Vzalas všechno? - Ano, vzala.
Dobrá práce, lízátko.
- Šlo všechno podle plánu? - Poslouchalas...
- Poslouchalas rádio? - Neposlouchám tvý zápasy.
- Vyhrál jsi? - Jo, vyhrál.
- A pořád toho chceš nechat? - Samozřejmě.
Takže nakonec všechno dobře dopadlo?
Ještě není konec, kotě.
Hrozí nám velký nebezpečí, že?
Když nás najdou, zabijou nás, že jo?
Nenajdou nás, že ne?
Pořád chceš, abych s tebou šla?
Nechci ti bejt na obtíž, ani ti překážet. Já...
Řekni to.
Fabienne,
chci, abys se mnou zůstala.
- Navždy? - Úplně navždy.
- Miluješ mě? - Hrozně, hrozně moc.
- Butchi? - Ano?
Butchi, udělal bys mi to pusou?
A ty?
Ty první.
- Tak dobře. - Tak jo.
Butchi.
Myslím, že jsem si nalomil žebro.
- Jaks mi to dělal pusou? - Ne, ty blbko, při tom zápase.
- Neříkej mi blbko. - Jmenuju se Fabby.
- Jmenuju se Fabienne. - Nech toho.
- Nech toho. - Jmenuju se Fabienne. - Drž hubu, ty vylízanče!
- Nesnáším ten mongoloidní hlas. - Dobře, dobře. Promiň.
Beru to zpátky.
Podej mi suchý ručník, krásný tulipánku.
To se mi líbí, když mi říkáš tulipáne.
Tulipán je mnohem lepší než mongoloid.
Neříkal jsem ti mongoloide. Říkal jsem ti blbko. Beru to zpátky.
- Butchi... - Ano, bonbónku?
- Kam vlastně pojedem? - Já vlastně ani nevím.
Kam budeš chtít.
Z tohodle vytřískáme spoustu peněz,
ale nebude to zase tolik,
abysme si mohli navždy žít jako prasata v žitě.
Napadlo mě, že bysme mohli vyrazit někam do Tichomoří.
Tam se za ty prachy pomějeme dlouho.
- Mohli bysme žít i na Bora Bora? - To si piš.
A až tě to tam přestane bavit,
můžeme jinam. Třeba na Tahiti nebo do Mexika.
- Ale já neumím španělsky. - Jazyk Bora Bora taky neumíš.
Navíc, je to lehký.
- Co to znamená? - Kde je obchod s obuví?
Vyplivni to, prosím.
Skvělá výslovnost.
Co nevidět budeš moje malá mamacita.
- Kolik je hodin? - A kolik je hodin?
Akorát čas si jít lehnout.
Sladký sny, bonbónku.
Butchi?
Tak nic.
Vylekals mě. Měls ošklivej sen?
Na co to koukáš?
Film s motorkama, ani nevím, jak se jmenuje.
Sleduješ to?
Tak trochu.
Není na ty vejbuchy a válku moc brzy ráno?
- O čem to bylo? - Jak to mám vědět, Fabienne?
Ty na to koukáš.
Ale ne, ty imbecile, ten sen přece!
To nevím, nepamatuju se.
Málokdy si pamatuju, co se mi zdálo.
Podívejme se na bručouna po ránu.
Co kdybys vstal, abysme se mohli nasnídat?
Ještě pusu, pak vstanu.
- Spokojenej? - Jo.
Tak vstávej, lenochu!
Bože.
- Kolik je hodin? - Už bude devět.
- V kolik nám jede vlak? - V jedenáct.
Víš, co si dám dnes k snídani?
Co, bonbónku?
Objednám si talíř
borůvkovejch lívanců s javorovým sirupem,
volský oko a pět klobás.
A co k tomu budeš pít?
To ti moc sluší.
K pití si dám velkou sklenici pomerančovýho džusu a černý kafe.
A pak si dám ještě kus koláče.
Koláč ke snídani?
Koláč je dobrej v kteroukoliv denní dobu.
Borůvkovej, aby šel k těm lívancům.
A navrch plátek roztavenýho sejra.
Kde mám hodinky?
Jsou tam.
- Nejsou. - Díval ses?
To víš, že jsem se díval. Co, sakra, myslíš, že dělám?
- Vzalas je? - Ano, vedle nočního stolku.
- Z toho klokana? - Ano, z toho tvýho klokana.
Ale teď tady nejsou.
Ale měly by.
Jo, zcela určitě by tu měly bejt, ale prostě tu nejsou.
Tak kde jsou, do hajzlu?
Fabienne, kde jsou hodinky mýho táty?
Nemáš tušení, co musel prožít, aby mi je mohl dát.
Teď není čas, abych ti to vysvětloval.
Ty ostatní věci jsi klidně mohla podpálit, ale zdůrazňoval jsem,
abys ty zasraný hodinky nezapomněla.
- Přemejšlej. Vzalas je? - Myslím, že jo.
Myslím, že jo? Co to, sakra, znamená? Buď jo, nebo ne!
Tak teda jo.
- Určitě? - Ne.
Kurva! Kurva kurevská! Krucinál!
Máš ty vůbec tušení, jak jsi blbá?
Ne!
Není to tvoje vina,
žes je v tom bytě nechala.
Nechalas je tam, ale není to tvoje vina.
Bylo toho na tebe moc.
Nevysvětlil jsme ti, jak moc jsou pro mě ty hodinky důležitý.
Měl jsem ti říct, že mi záleží jen na těch hodinkách.
Nečteš myšlenky. Nebo jo?
Mrzí mě to.
To nic. Jenom s tebou neposnídám.
Proč nemůžeš?
Protože musím do svýho bytu pro svý hodinky.
A nebudou tě tam hledat gangsteři?
To se právě dovím.
Pokud jo... a nezvládl bych to, radši zmizím.
Myslela jsem, že jsem ty hodinky vzala, promiň.
Tady máš peníze, skoč si pro ty lívance. Dobrou chuť.
Beru si tvou Hondu. Budu zpátky dřív, než řekneš borůvkovej koláč.
Borůvkovej koláč.
Zas tak brzy ne.
- Ale brzy, neboj. - Dobrá.
- Ahoj. - Ahoj.
Do hajzlu! Ze všech těch podělanejch krámů zapomene zrovna tátovy hodinky.
Ještě jsem jí to připomínal. Noční stolek, na tom klokanu.
Doslova jsem řek: "Nezapomeň na ty hodinky po tátovi."
A příště nezapomeňte navštívit bar Mazaný králíček...
Jsi pašák, Butchi.
Takhle na ně musíš, Butchi.
Furt tě podceňujou.
Ty parchante!
- Je mrtvej, nebo ne? - Je mrtvej. - Bože.
Je mrtvej.
Pokud byste potřeboval svědka, pomůžu vám.
Ten chlap musel bejt vožralej. Srazil vás, a pak to napálil do auta.
- Kdo? - Tamten.
To mě poser.
Střelil mě!
Sally! Sally!
Zasran!
- Co si račte přát? - Hlavně drž hubu!
No tak moment, vo co tu de?
Tak pojď, ty hajzle!
Cejtíš to píchání, pane velkej? To s tebou jebe pejcha.
Spolkni to svinstvo!
- Tak mě zab! - Jo, někdo tu chcípne.
Někomu tady uletí jeho podělaná palice.
- Ani hnout, vážený! - To není vaše věc, pane.
Nebyla, ale už je. Odhoď zbraň.
- Vůbec nic nechápeš! - Odhoď zbraň.
Dej tu nohu z toho negra. Ruce si dej za hlavu.
Pomalu přístup k pultu...
Ta svině se mě snaží zabít!
Buď zticha, pojď sem.
Zede, Maynard.
Pavouk právě chytil dvě mouchy.
V mým podniku nebude nikdo zabíjet. Jen já a Zed.
To je Zed.
- Dyť jsi říkal, že na mě počkáš. - Vždyť jo.
Proč jsou tak zřízený?
To si udělali sami, přišli a rvali se.
Tenhle chtěl zastřelit tohodle.
Nepovídej. Tys ho chtěl zastřelit?
Co?
Co myslíš, Grace, neukradnou mi ji?
- Úterý není, ne? - Ne, je čtvrtek.
- Tak to bude v pohodě. - Fajn.
Přiveď otroka.
Myslím, že spí.
Tak to ho budeš muset asi vzbudit.
Vstávej!
Klekni!
Kterýho chceš zmáknout nejdřív?
Ještě jsem se nerozhod...
Enyky, benyky, kliky, hec,
chytni negra za palec.
Jestli pouští, nech ho bejt,
černá barva nejde smejt.
Jeden musí z řady ven,
a bude to...
ten!
Seš to ty, velkej hochu.
Uděláme to tady?
Ne, myslím, že to zmáknem v Russellově cimře.
To by šlo.
Nespouštěj ho z očí.
Dělej! Jeď, kurvo!
Jedem, hajzle!
Do toho!
Kurva, zavři zobák!
Chtěl bys tu bouchačku, Zede?
Tak ji zvedni.
Dělej, vem ji.
Tak dělej, hochu.
Chci, abys ji vzal, Zede.
Uhni, Butchi.
Kurva! Do prdele!
Jsi v pořádku?
Ne, nejsem.
Jsem kurevsky daleko od toho být v pořádku.
Co dál?
Já ti řeknu, co dál.
Zavolám pár zfetovanejch negrů s kleštěma a letlampou pro pana domácího,
aby si tady hoši trochu zablbli.
Slyšíš, co říkám, ty vidláku?
Ještě jsem s tebou, hochu, neskončil!
Tvá prdel pozná středověk!
Já myslel, co dál mezi mnou a tebou.
Jo todle "co dál".
Povím ti, co dál mezi mnou a tebou.
Už není já a ty.
Je šmitec.
Jsme si kvit?
Jo, to jsme.
Dvě věci.
O tomhle nikomu nic neřekneš.
Tohle je mezi mnou, tebou
a tady tím zhovadělým dobytkem, co stráví zbytek svýho krátkýho života v bolestech.
Je to jenom naše věc.
Za druhý. Zmizíš z tohodle města.
Hned teď.
Když zmizíš, budeš zmizelej, nebo tě zmizím já.
V L.A. jsi prostě skončil. Bereš?
Jo.
A teď vypadni.
Fabienne!
Fabienne! Pojď, lásko. Dělej, musíme ihned odjet.
Butchi, už jsem se bála. A co naše věci?
Kašli na ně. Když hned nepojedem, ujede nám vlak.
- Hoď sebou, jsem dole. - Je všechno v pořádku?
- Prosím tě, pojď už... a nekecej! - Hrozí nám nebezpečí?
Pojď, lásko.
- Kde jsi vzal tuhle motorku? - To není motorka.
- To je chopper. Dělej. - Co se stalo s mou Hondou?
Je mi líto, ale musel jsem ji rozmlátit. Mohla bys už, prosím tě, jít?
Tak pojď, jedem.
- Jsi zraněnej? - Ne, možná zlomenej nos.
To nic není. Dělej, naskoč. Dělej, miláčku!
Prosím tě, do prdele, lásko, musíme. Kurva, naskoč!
Promiň, pojď sem, nezlob se na mě.
- Promiň. - Byl jsi pryč tak dlouho. Napadaly mě strašný věci.
- Promiň, miláčku, nechtěl jsem tě vystrašit. Všechno je v pořádku. Co snídaně? - Byla dobrá.
- Dala sis lívance? Borůvkový lívance? - Ne, neměli lívance.
Dala jsem si podmáslí. Určitě ti nic není?
Lásko, co jsem odsud odjel,
tak začal ten nejstrašnější den mýho životě.
Tak dělej, naskoč. Budu ti o tom vyprávět.
Tak jedem. Honem.
A čí je vlastně tahle motorka?
- To je chopper, lásko. - A čí je ten chopper?
- Zeda. - Kdo je Zed?
Zed je mrtvej, lásko. Je mrtvej.
SITUACE KOLEM BONNIE
Ale ano, chtěl, Brette!
Chtěl jsi ho vojet. Pan Marsellus Wallace...
ale nemá rád, když ho vojíždí někdo jinej než paní Wallaceová.
- Já nechci zemřít. - Čets Bibli, Brette?
- Ano! - Zapamatoval jsem si jednu pasáž,
která se do týhle situace hodí. Ezechiel 25,17.
"Cesta spravedlivého ze všech stran lemována jest
nespravedlností, sobectvím a tyranií lidské zloby.
Požehnán buď ten, kdo ve jménu lásky a dobré vůle
vyvede slabé z údolí temnoty,
neb ten jest skutečným pastýřem
a spasitelem zbloudilých dětí.
A já srazím k zemi mocným trestem
a divokým hněvem všechny,
kdo se pokusí otrávit a zničit mé bratry.
A když uvalím svou mstu na Tebe,
seznáš, že jméno mé je Bůh."
- Jsem v prdeli. Kurva! - To je ten tvůj kámoš?
- Sakra, sakra. - Jo, Vincente, to je Marvin. Marvine, Vincent.
- Ať zavře zobák, leze mi to na nervy. - Kurva.
Marvine, na tvým místě bych toho nechal.
Chcípněte, vy svině!
Proč jsi nám, sakra, neřek, že je někdo v koupelně?
Máš vokno? Zapomněl jsi, že je tam někdo schovanej
s kanónem v ruce?
Viděl jsi, z čeho na nás ten vůl střílel? Malý dělo.
Měli bysme bejt dávno mrtvý.
- Já vím, měli jsme štěstí. - Ne, to nebylo štěstí.
- Jo, možná. - Tohle byla Boží vůle.
Víš, co to je "Boží vůle"?
Myslím, že jo. To jako, že Bůh sestoupil z nebe, a ty kulky zastavil.
Správně, to je přesně ono.
Bůh sestoupil z nebe, a ty sviňský koule zastavil.
- Asi už je na čase vypadnout, Julie. - Nebuď tak blbej.
Nepodceňuj to, vole! To, co se tu právě stalo, je zázrak.
- Klid, Julie. To se stává. - Ne, tohle se jen tak nestává.
Chceš tu teologickou úvahu dokončit v autě, nebo s poldama v díře?
Měli jsme bejt kaput, kamaráde!
To, co se tu stalo, je zázrak. A já chci, abys to, kurva, uznal!
Dobře, byl to zázrak. Už můžem jít?
Tak co je, negře? Jdeme, sakra!
Viděls někdy pořad "Poldové"? Já na to jednou koukal, byl tam jeden polda
a povídal o ňáký přestřelce s ňákym řízkem na chodbě.
On na toho chlapa vysypal celej zásobník, ale nestalo se vůbec nic, netrefil ho.
A byli tam jen oni dva.
Já jenom... je to na palici, ale stane se to.
Hele, když si chceš hrát na slepýho, nech se klidně vodit,
ale já už jsem, chlapče, tímhle prolít.
- Co znamenaj ty kecy? - To znamená, vole,
že pro mě je vymalováno, končím.
- Ježíši Kriste! - Nerouhej se. - Do háje.
- Povídám, nerouhej se! - Kurva, co to do tebe vjelo?
Ještě dneska řeknu Marsellovi, že končím.
- Budeš mu taky muset říct proč. - Bez obav, řeknu.
- Jo, vsadím deset táců, že smíchy padne na prdel. - To je mi úplně ukradený.
Marvine, co si o tom myslíš?
- Vůbec nevím, co si mám o tom myslet. - Musíš si o tom něco myslet.
Chci říct, myslíš, že sestoupil Bůh a...?
- Kurva! - Co se děje? Do hajzlu!
- Do prdele, já jsem ho střelil do ksichtu! - Pročs to, proboha, udělal?!
- Nechtěl jsem, byla to nehoda. - Páni, za svou kariéru jsem toho zažil dost, ale tohle.
Uklidni se, jo? Povídám, že to byla nehoda. Najels na ňákej hrbol, nebo co.
- Na žádnej blbej hrbol jsem nenajel. - Tak hele.
Nechtěl jsem toho parchanta vodprásknout. Prostě to najednou vystřelilo. Nevím proč!
Podívej se, jak to tady, kurva, vypadá. Jedem za denního světla městskou ulicí!
- Nemůžu tomu uvěřit! - Tak tomu věř, ty blboune! Musíme to auto někam zašít.
Voni poldové si občas všimnou auta, z kterýho cáká krev!
- Stačí zajet na bezpečný místo, ne? - Jsme v Údolí, Vincente.
- Marsellus tady v Údolí žádný bezpečný místa nemá. - Můj rajón to taky není.
- Kurva! - Co to děláš?
- Volám parťáka z Toluca Lake. - Kde je Toluca Lake?
Tady za kopcem, kousek od filmovejch studií.
Pokud nebude Jimmie doma, nemám tušení, co si počnem,
protože v 818 nikoho jinýho nemám.
Jimmie, jak se máš, chlape? Tady Jules. Poslouchej...
Já a můj kámoš jsme se dostali do opravdu blbý situace. Jsme v autě, musíme ze silnice.
Potřebujem na pár hodin tvoji garáž.
Tahle situace s Jimmiem vyžaduje vyloženě delikátní přístup,
moh by nás taky vykopnout ze dveří.
- A když to udělá, co pak? - Rozhodně musíme zkusit pár telefonů,
snad to pude po dobrým. Jimmie je kámoš,
a to se nedělá, vtrhnout ke kámošovi a poroučet.
Hlavně mu řekni, ať se chová slušně.
Protože jak uviděl Marvina, přestal se ovládat.
Tak se vžij do jeho situace, je 8 hodin ráno. Právě se vzbudil.
Nic podobnýho nečekal. Nesmíme
zapomínat na to, kdo komu prokazuje službu.
Pokud budu muset pořád poslouchat ty jeho blbý kydy, tak ať si tu službu strčí do řiti.
- Ty vole blbej! Cos to proved s jeho podělaným ručníkem? - Utřel jsem si ruce!
- No tak to sis je měl nejdřív umejt. - Viděls přece, že si je meju.
- Viděl jsem, že sis je namočil. - Myl jsem si je, to svinstvo nechce dolů.
- Možná kdyby tu měli solvinu, šlo by to líp. - Myl jsem se stejným mejdlem jako ty,
ale ručník, do kterýho jsem se utřel, rozhodně jako vložka nevypadá!
Co kdyby sem příšel a viděl, jaks mu ten ručník zřídil?
Blbosti, jako je tohle, nám nakonec tuhle situaci vyhrotěj, ty vole!
Hele, já ti ničím nevyhrožuju.
Víš, že tě respektuju, ne? Ale nestav mě do týhle pozice, ano?
Dobrý, fajn.
Když mi to takhle řekneš, není problém.
Teď zmákni svýho kámoše, jdi napřed, mně to nevadí.
No sakra, Jimmie. Tohle je káva opravdovejch znalců.
Nám by s Vincentem stačilo obyčejný granulovaný kafe.
Ne? A on na nás vytáhne tuhle gurmánskou specialitu.
- Co je to za příchuť?. - Nech toho, Julie.
- Čeho? - Nepotřebuju, abys mi říkal, jak dobrý mám kafe, jasný?
Já ho totiž kupuju. Vím, jak je dobrý.
Když Bonnie nakupuje, tak koupí svinstvo.
Já kupuju drahý, kvalitní kafe, protože si chci pochutnat.
Ale víš, co mi teď vrtá hlavou? Není to kafe v mý kuchyni,
- je to mrtvej negr v mý garáži. - Hele, Jimmie, vůbec nemusíš...
Ne, neskákej mi do řeči. Chci se tě na něco zeptat.
Když jsi ke mně vjížděl, všim sis před barákem
cedule s nápisem "Sklad mrtvejch negrů"?
- Jimmy, dobře víš, že jsem nic takovýho... - Všim sis před mým domem cedule
- s nápisem "Sklad mrtvejch negrů"? - Ne, nevšim.
- A víš, proč sis nevšim? - Proč?
Protože tam žádná není! Protože se neživím skladováním mrtvejch negrů, tak proto!
- Jimmie, nechcem ho skladovat... - Ne, ty si, krucinál, neuvědomuješ,
že když Bonnie přijde domů a najde ve svým domě mrtvolu, že se se mnou rozvede?
Žádná poradna, žádný dočasný odloučení, prachsprostej rozvod, rozumíš?
A já nechci žádnej rozvod!
Dobře, já ti chci pomoct, ale nechci přitom ztratit manželku, chápeš to, kurva?
Jimmie, ona tě neopustí.
Kurva, přestaň už "jimmovat", Julie, jasný? Už přestaň "jimmovat".
Z tebe nevypadne nic, kvůli čemu bych přestal milovat svou ženu. Nebo ano?
Podívej se, vrátí se domů z práce asi za hodinu a půl.
Z noční šichty ve špitále.
Potřebuješ si někam zavolat? Potřebuješ se s někým spojit?
Udělej to. Ale pak se seber a vypadni, než se Bonnie vrátí.
Jo, to byla řeč jako víno. Nechci ti komplikovat život.
Jenom zavolám svejm lidem, aby si nás vyzvedli, nic víc.
Ty mi nechceš komplikovat život? A co myslíš, kurva, že děláš?
A když do toho přijde Bonnie, poděláme se všichni,
tak mi prokaž tu laskavost, jo? Telefon mám v ložnici, tak sebou hoď.
Takže přijde domů.
Co myslíš, že udělá?
"Já vím, že se určitě posere."
Co je to za vodpověď?
Ty ji snad znáš, takže moc, nebo málo?
Musíš si uvědomit, jak moc nás tahle situace kolem Bonnie může ohrozit.
Chci říct, vrátí se domů po těžký šichtě a v kuchyni najde
bandu gangsterů, jak si tady blbnou.
Těžko se dá odhadnout, čeho by byla schopná.
To sem pochopil, Julie.
Akorát ještě zvažuju všechna kdyby...
Já nechci slyšet žádný podělaný kdyby!
Co od tebe chci slyšet, je: "Nemáš vůbec žádnej problém, vole. O všechno se postarám.
Vrať se tam, hoďte se všichni do klidu a počkejte na kavalerii, která už je na cestě."
Nemáš vůbec žádnej problém, vole.
O všechno se postarám. Vrať se tam,
hoďte se všichni pěkně do klidu a počkejte na Wolfa, kterej už je na cestě.
- Ty sem posíláš Wolfa? - Je ti líp, ty zmrde?
Kurva, negře, pročs to neřek hned?
Je to hysterka?
Kdy se má vrátit?
Jak byly ty jejich jména?
Jules.
Vincent.
Jimmy.
Bonnie.
Je to odtud 30 minut, budu tam za 10.
O 9 minut a 37 vteřin později...
Ty jsi Jimmie, ano? Je to tvůj dům?
- Přesně tak. - Jsem Winston Wolf, řeším problémy.
- Jeden máme. - Slyšel jsem, můžu dál?
Jo, jistě, prosím.
Ty budeš Jules, ty tím pádem Vincent. Takže se dáme rovnou do práce, pánové.
Jak jsem byl informovanej, jde tu o čas. Je to tak, Jimmie?
- Jo, přesně tak. - Žena se vrací domů o půl desátý, souhlasí?
Bylo mi řečeno, že pokud přijde
a najde nás tady, nebude z toho příliš nadšená.
- Ani trochu. - Takže máme 40 minut na to, abysme vypadli.
Což by nám mělo stačit, pokud budete dělat, co vám řeknu.
Takže máme auto plus tělo mínus hlava v garáži. Vemte mě tam.
Jimmie?
Můžu mít první přání? Nahoře jsem cítil kafe.
- Dal bych si šálek. - Jo, jistě.
Jak to chcete?
Hodně smetany, hodně cukru.
K tomu autu. Je s ním něco, co bych měl vědět?
Chcípá, kouří, dělá kravál, smrdí, cokoliv?
- Až na to, jak vypadá, je v pohodě. - Určitě?
Abych s tím nevyjel, a nebyly vadný brzdovky.
- Pokud vím, tak tý káře neschází vůbec nic. - No dobře.
Jdeme zpátky do kuchyně.
- Tady to je, pane Wolfe. - Děkuju, Jimmie.
Takže... jako první. Vy dva.
Vezmete tělo a dáte ho do kufru. Jimmie, vypadá to jako slušně udržovanej dům,
předpokládám, že tu máte spoustu čistících prostředků.
- Ano, pane Wolf. Pod dřezem. - Fajn. Teď je zapotřebí,
abyste si je vy dva vzali a vyčistili vnitřek auta. A to tak, že rychle.
Hlavně zadní sedadlo. Vybrat všechny kousíčky mozku a lebky,
a zbavit se jich.
A co se týče čalounění, není nutný, aby zářilo čistotou, žrát z něj nebudete.
Vemte to jen jednou, ale důkladně. Soustřeďte se na ty nejvíc zaflákaný místa.
Jsou tam louže krve. Ty je potřeba pořádně vysát.
Jimmie, udělám razii v prádelníku.
Potřebuju přikrývky, potřebuju deky, potřebuju přehozy.
Čím silnější, tím lepší. Nic bílýho, to nechci.
Musíme zamaskovat interiér auta.
Přední i zadní sedadla a podlahu musíme pořádně vystlat dekama.
Pokud nás zastaví polda a začenichá,
prokoukne to. To je jasný.
Ale na první pohled vypadá to auto normálně.
Jimmie, veď mě. Hoši, dejte se do práce.
"Prosím" by neškodilo.
- Zopakuj to! - Že by "prosím" neškodilo.
Tak aby bylo jasno, fešáku, nejsem tady, abych říkal "prosím", ale co máte dělat.
A pokud máš pud sebezáchovy, uděláš to, jak nejrychlec dovedeš.
Chci pomoct, ale pokud to nepotřebujete, tak mnoho štěstí.
Ne, pane Wolf, tak to není, vaší pomoci si velice vážíme.
Pane Wolf, poslyšte, to není neúcta, já si vás vážím.
Jen nemám rád lidi, co na mě štěkaj rozkazy.
Jsem strohej, protože jsme v časový tísni.
Myslím rychle, mluvím rychle. A vy musíte rychle jednat, když se z toho chcete vysekat.
Takže já vás teď pěkně poprosím: Umyjte, kurva, to auto!
Nekoukej na mě takhle laskavě, úplně ten pohled cejtím!
Je to Chevy, 1974.
Zelená.
Nic, až na tu spoušť vevnitř.
Asi za 20 minut.
Nikdo pohřešovanej nebude.
Seš dobrej člověk, Joe, máš to u mě. Tak jak jsme na tom, Jimmie?
Jo, dobrý je to. Všechno tu mám...
Ale pane Wolf, chtěl bych vám něco vysvětlit.
- Winstone, Jimmie, říkej mi Winstone. - Jo.
Chci vám něco vysvětlit, Winstone.
Ne, děkuji. Tady to je naše nejlepší povlečení.
Byl to... svatební dar
od strejdy Conrada a tety Ginny. Už nejsou mezi námi.
- Já vám samozřejmě chci pomoct. - Já se tě na něco zeptám.
- Můžu kouřit? - Jo, klidně kuřte.
Ten strejda Conrad a teta Ginny, byli to milionáři?
- Ne. - Tak strejda Marsellus je.
A jsem si jist, kdyby strejda Conrad s tetou...
- Ginny. - Ginny byli,
určitě by vám nově vybavili celou ložnici.
A to rád udělá strejda Marsellus.
Já osobně mám nejradši dub, taky ho mám v ložnici.
A co ty, Jimmie?
Taky se ti líbí?
Dub je pěknej.
Do háje! Tohle ti do smrti neodpustím.
Je to vrcholně nechutná záležitost!
Julie, slyšel jsi někdy o filozofii, která říká, že pokud člověk uzná svou chybu,
je mu okamžitě všechno odpuštěno?
- Slyšels to už někdy? - S těmahle kecama běž do hajzlu!
Ten, kdo to tvrdí, nemusel kvůli tobě sbírat kousky lebky, aby tě dostal z průseru.
Všechno má svou míru, Julie. Já nedokážu spolknout tolik nadávek.
Jsem jako závodní auto, kterýmu točíš motor do červenýho.
Chci říct, že je to o hubu, vytáčet závodní auto do červenýho.
- To je všechno, vole. Mohlo by bouchnout. - Tak ty bouchneš?
- Může bejt. - Tak v tom případě já budu rovnou srát atomový hřiby, ty kreténe!
Pokaždý, když se dotknu toho mozku, zašplouchá ve mně nitroglycerin.
Jsem jako bedna dynamitu! A vůbec, co dělám tady vzadu?
Ty jsi ten, kdo by tu měl zkoumat šedou kůru. Vyměníme se.
Budu mejt podělaný vokna, ty skládej negrovi lebku.
Dobrá práce, pánové.
- Možná se z toho dostanete. - Nemůžu věřit, že je to to auto.
No, grupáč kvůli tomu spolu zatím pořádat nebudeme.
První fáze, mytí auta, skončila. Čeká nás fáze druhá.
Umejt vás dva.
- Svlíknout. - Úplně?
Až do naha.
Hoďte sebou, pánové, máme asi 15 minut,
než Jimmieho lepší polovička zabrzdí u garáže.
Kruci, to je kosa takhle po ránu.
- Jste si jistej, že je to nezbytný? - Víte, jak vypadáte?
- Jak? - Jako byste právě někomu ustřelili hlavu.
Servat ze sebe ty zakrvavený hadry je absolutně nutný.
Hoďte je Jimmiemu do pytle.
Hlavně neudělej tu blbost, že to necháš před barákem, aby si to odvezli popeláři, rozumíš?
Žádnej strach, berem to s sebou. Jime, mejdlo.
- Tady. - Pánové, určitě jste už oba byli v base,
- takže můžem. - Do háje!
- To je kurevsky studený! - Hlavně, že já nejsem studenej.
- To mejdlo vás neukousne. Jen se namydlete. - Kurva, kurva, kurva!
- Vemte ho taky trochu nahoře. Vincentovy vlasy. - Dělej, postříkej mi vlasy!
Tak dělejte! Do toho!
Ručník.
Už jsou suchý dost, hoď jim hadry.
Perfektní, lepší to být nemohlo.
Vypadáte jako...
Jak vypadaj, Jimmie?
Paka. Vypadaj jako dvě paka.
Jsou to tvoje hadry, blbečku.
Jdeme, pánové, nebo se prochechtáme za mříže.
Nenechte se prosit.
Pánové, ujasníme si pravidla na silnici.
Jedeme na vrakoviště s názvem Joeova příšera.
Přítel Joe a dcera Raquel jsou s námi solidární.
Je to v severním Hollywoodu.
Až na pár objížděk pojedeme pořád po Hollywood Way.
To zadělaný auto budu řídit já a Jules.
Vincente, pojedeš za náma. Pokud zkřížíme cestu ňáký ruce zákona,
nebudete dělat vůbec nic, dokud to já nevyřeším.
- Jasně. - Co jsem říkal?
- Nedělat nic, pokud... - Pokud co?
- Pokud to neuděláte nejdřív vy. - Promluvil skutečný génius.
Co, ostrostřelče, dokážeš na chvíli krotit svý vášně?
Pane Wolf, vystřelilo to samo, vůbec to nechápu. Jsem v pořádku, máte moje slovo.
Dobře, ale jezdím příšerně rychle, tak se neztrať.
A pokud mi to auto vrátíš jiný, než ti ho dávám,
Joe bude uklízet dvě těla.
Uhni, Rexi!
- Dobrý? - Je to v suchu.
- Paráda. - Hoši, toto je Raquel.
- Jednoho dne to všechno bude její. - Ahoj. Co to máte za vohoz?
Jdete hrát volejbal, nebo co?
Beru tu dámu na snídani.
- Třeba bych vás mohl někam svést. Kde bydlíte? - Redondo Beach.
- Inglewood. - Vaše budoucnost...
Vidím vás v taxíku.
Odstěhujte se z těch děr. Řekni "ahoj, Raquel".
- Ahoj, Raquel. - Mějte se fajn, kluci. Vyhejbejte se malérům, uličníci.
Pane Wolf, chci vám říct, že to bylo opravdu potěšení s vámi pracovat.
Opravdu, mnohokrát děkujeme, pane Wolf.
Říkejte mi Winstone.
Vidíte to, mladá paní? Úcta.
- Úcta k starším je projevem vychování. - Já mám vychování.
Že tě někdo vychoval, ještě neznamená, že jsi vychovaná.
- Vemem si tágo? - Dal bych si někde snídani.
- Máš chuť se mnou posnídat? - Jo.
Nevím proč, ale napadlo mě, že je to Evropan, nebo něco.
- To byl asi takovej Evropan jako my dva. - To už teď vím taky.
- Nebyl k sežrání? - Byl až k posrání klidnej, pohodář!
Dyť von se ani nevytočil, když jsi ho jebal. Jenom jsem čuměl.
- Chceš slaninu? - Nechci, já vepřový nejím.
- Jsi žid? - Ne, nejsem žid. Akorát mě svině neberou, nic víc.
- Proč? - Prasata žijou ve špíně.
- Takový zvířata já nejím. - Slanina je dobrá, kotletky taky.
Krysa z kanálu třeba chutná jako jahody, ale to se nedozvím,
protože ji nikdy žrát nebudu.
Prasata spěj a rejou v hovnech, takže žijou ve špíně.
Nebudu jíst něco, co je natolik primitivní, že to žere svý fekálie.
- A co psi? Psi to taky žerou. - Psi taky nejím.
Ale je to podle tebe zvíře, který žije ve špíně.
Neřek bych zrovna, že pes žije ve špíně, ale rozhodně je špinavej.
Navíc... pes je osobnost. A to vyváží všechno.
Takže podle tvý logiky, kdyby bylo prase osobností,
odpustil bys mu tu špínu. Je to tak?
To by ale muselo bejt pořádně fešný prase.
Muselo by bejt aspoň desetkrát fešnější než čuník Arnold z toho seriálu. Víš kterej, ne?
To bylo dobrý.
Konečně už máš zase náladu.
Seděls vážnej jako hovno.
- Seděl a přemejšlel... - O čem?
- O zázraku, co jsme zažili. - Ty jsi zažil zázrak,
- já neobvyklou událost. - Co je vlastně zázrak, Vinci?
- Vůle Boží. - A co je vůle Boží?
Když Bůh učiní nemožný možným.
Ale dneska to nebyl ten případ.
Vincente, to, co říkáš, je úplně jedno.
Ty to posuzuješ blbě, Bůh mohl ty kulky zastavit,
může proměnit Colu v Pepsi, najít mi klíčky od auta.
O to tady ale přece vůbec nejde. Jestli bylo to,
co jsme zažili, zázrakem podle učebnic, je totiž nepodstatný.
Podstatný je, že jsem cejtil dotek Boží.
- Bůh se do toho vložil. - Ale proč?
Kdybys mě zabil, tak nevím.
- Ale už nemůžu zpátky. - Vážně?
- Ty s tím chceš fakt seknout? - S tímhle?
- Jo. - Rozhodně. - Hovno.
A co budeš dělat?
O tom jsem právě teď přemejšlel.
Nejdřív odnesu tenhle kufřík Marsellovi,
pak ze mě bude v podstatě poutník.
- Jak to myslíš, "poutník"? - Jako Caine z Kung-fu.
Chodit sem a tam, poznávat lidi, řešit problémy...
Jak dlouho hodláš takhle poutničit?
- Dokud mě Bůh nezastaví, kde mě chce. - A co když to neudělá?
- Tak pak budu muset chodit věčně. - Tak ty ses rozhod bejt žebrák?
Budu pouze Jules, Vincente. Nic víc, nic míň.
Ne, Julie, ty ses rozhod bejt vágus. Jako všichni ti chudáci,
co škemraj o drobný, spěj u popelnic a jedí, co já vyhodím.
Máme pro ně jméno, Julie, říká se jim vágus. Jsou bez práce,
bez přístřeší. Bez peněz z tebe bude vágus.
- Budeš podělanej somrák. - Tohle je, kamaráde,
právě to, v čem se lišíme.
Garcon, kafe!
Julesi, to, co se ráno stalo, souhlasím, bylo podivný,
- ale víno z vody... - Zázraky maj různý podoby.
- Přestaň mít tyhle blbý kecy. - Když tě mý odpovědi děsej,
tak by ses na to měl přestat ptát.
Jdu se vysrat.
Řekni mi jednu věc, kdy ses takhle rozhod?
- Jaks tu seděl a jed ten vdolek? - Jo.
Tady jsem seděl, jed jsem svůj vdolek, pil kafe, v hlavě jsem znova probíral ten incident
a měl jsem to, čemu alkoholici říkaj "jasná chvilka".
Hovno! Neskončil jsem.
- Miluju tě, Pumpkine. - Miluju tě, Honey Bunny.
Nikdo ani hnout. Jste přepadený!
Jestli se nějakej zkurvenej vocas jenom pohne,
tak vás tu všechny voddělám do posledního kreténa!
- Jasný? - Ty drž hubu! - Servírky na zem!
Kurva, k zemi... K zemi!
Ty seš v blbým úhlu, vem si ty ženský
támhle do toho boxu, než napočítám do deseti!
- Všichni Mexikáni z kuchyně! - Raz, dva, tři, čtyři, pět...
Co to, kurva, vyvádíš? K zemi!
- Dělej, na zem! - Hoď sem ty pytle!
Budíček! Pohyb! Pohyb!
- Kurva, pohyb! - Jo, jo, jo.
- Hospoda je naše! - Kurva, na zem!
- Dědku, dolů! - Ty tlustý zasran...
- Já jsem tady vedoucí, nebudou žádný problémy. - Chceš dělat potíže?
- Ne, pane, nechci. - Měl jsem dojem, že říkáš něco o problémech?
Tak máš ňákej problém?
- Šéf si tu chce hrát na hrdinu, Honey Bunny. - Tak ho prostě vodpráskni, kreténa!
- Nejsem žádnej hrdina, jsem jen vedoucí v kavárně. - Padej k zemi!
- Teď je kavárna naše! - Vemte si, co chcete.
- Teď něco řekneš hostům. - Jo. - Řekneš jim, aby zůstali v klidu.
- Ano. - Za chvíli bude po všem, rozumíš mi?
Ano!
Všichni poslouchejte, buďte v klidu, spolupracujte,
a za chvíli bude po všem.
K zemi, zůstaň!
Takže, lidičky, teď od vás vyberu peněženky!
Budete držet huby! Jenom je hodíte do pytle! Jasný?
Je to, kurva, všem jasný?
Fajn! Tak začněte sypat!
- Kurva, na zem! - Ano, pane. - Do pytle.
- Kurva, do toho pytle! - Ano, pane. - Já u sebe nic nemám.
Do tašky. Nebudu na to, kurva, čekat.
- Laura. Lauro, spropitný. Do tašky. - Jo?
- To je mobilní telefon? - Jo. - Tak do pytle.
Dělej. A teď, kurva, na zemi.
Dej to do pytle.
Do pytle.
- Co je v kufru? - Šéfovo špinavý prádlo.
- Ty mu pereš prádlo? - Když ho má špinavý.
- To je dost blbá práce. - Zvláštní, taky mě to napadlo.
- Otevři ho. - To bohužel nejde.
- Neslyším. - Ale slyšíš.
- Co se děje? - Zdá se, že tu máme lidovýho hrdinu.
- Střel ho do ksichtu! - Nechci ti bořit sebevědomí,
ale už na mě párkrát taky stříleli.
- Tentokrát to asi bude naposled, ten kufr. - Přestaňte dělat problémy,
nebo nás tady všechny zabijou! Dejte jim, co máte, ať vypadnou!
Zavři zobák, tlusťochu! Do tohodle ti vůbec nic není!
Klid, Honey Bunny, klid. Nic se neděje, mám to pod kontrolou.
Budu počítat do tří.
Když kufr neotevřeš, vyprázdním ti to do ksichtu.
Rozumíš?
Jedna.
Dva.
- Tři. - Dobře, Ringo, vyhráls.
Je tvůj.
Otevři ho.
Co je tam? Co?
Je to to, co si myslím?
- To je nádhera. - Tak sakra, co tam je?
Nech ho bejt, pusť ho!
- Pusť ho, nebo tě zabiju! - Ať se ta čubka uklidní!
- Ať se ta zasraná děvka uklidní! - Klid, Honey Bunny!
- Zklidni tu blbou děvku! - Kreténe jeden, šeredně chcípneš! - Klid!
- Zklidni tu blbou děvku! - Klid, Honey Bunny! - Nech ho bejt!
- Klid! - Prostě klid, Honey Bunny! - Fajn.
- Bude to dobrý. - Slib jí to. - Slibuju! - Ať se zklidní!
- Zklidni se, Honey Bunny! - Fajn, a teď její jméno.
- Jolanda. - Jolando, nebudeme dělat žádný blbosti, že ne?
- Jestli mu ublížíš... - Nikdo tady nikomu neublíží!
Budeme tady jako tři malý skřítci. A jaký jsou skřítci?
- No tak, Jolando, jaký jsou skřítci? - K...
- Jaký? - Klidný. - Přesně tak.
A takový budem teď i my. Budeme v klidu.
Tak, Ringo, teď já budu počítat do tří.
Až řeknu tři, chci, abys pustil zbraň,
dlaně položil na stůl a posadil se na prdel.
A až to budeš dělat,
budeš to dělat pomalu.
Přípraven?
Jedna...
dva...
tři.
- A teď zahoď tu pistoli! - Jolando, myslel jsem, že už jsi klidná.
Když na mě řveš, znervózňuje mě to.
Když jsem nervózní, dostanu strach.
A když má jeden parchant strach, může toho dalšího parchanta zastřelit.
Když mu ublížíš, zemřeš.
Taková je zřejmě situace, ale to já nechci.
Ty to taky nechceš a tady Ringo už to vůbec nechce,
tak s tím zkusíme něco udělat.
Situace se má takhle.
Za normálních okolností byste měli prdel voba na prkně.
Ale přišli jste ve chvíli, kdy prožívám přechodný stádium
a nechci vás zabít, chci vám pomoct.
Ale ten kufřík vám nemůžu dát, protože mi neříká pane.
Navíc jsem toho kvůli němu už dneska zažil příliš,
než abych vám ho prostě dal.
Vincente! Buď v klidu!
Jolando, klid, maličká!
Pořád si jenom povídáme. Namiř to na mě.
Namiř to na mě. To je ono.
Vincente, zachovej klid, vůbec nic nedělej.
- Řekni, že se nic se neděje. - Nic se neděje, Honey Bunny.
- Jak ti je, maličká? - Já musím čůrat! Já chci domů!
Maličká, vedeš si skvěle. Jsem na tebe hrdej,
Ringo je hrdej, už to bude za náma. Řekni jí to taky.
- Jsem na tebe hrdej, Honey Bunny! - Miluju tě.
- Taky tě miluju, Honey Bunny! - Teď...
otevři ten pytel a najdi mou šrajtofli.
- Která to je? - Ta s nápisem "zlej zkurvysyn".
To je ona, moje peněženka.
Otevři ji, vyndej prachy.
Spočítej je.
Kolik tam je?
- Asi 1 500 babek. - Fajn, dej je do kapsy. Jsou tvý.
Spolu s tím vostatním a kasou. Je z toho nakonec slušnej kšeft, ne?
Julesi, ty dáš tomu kreténovi 1 500 dolarů, a já ho už z principu odprásknu.
Ne, Jolando, nedělej píčoviny! Buď hodná holka!
Vinci, zavři už konečně hubu!
- Drž hubu! - Jolando, zůstaň u mě, kotě!
Já mu nic nedávám, Vincente.
Něco za svý peníze kupuju.
- Chceš vědět, co kupuju, Ringo? - Co?
Tvůj život. Dávám ti ty prachy, abych tě nemusel voddělat.
- Čteš Bibli, Ringo? - Pravidelně ne.
Je tam jedna pasáž, kterou jsem si zapamatoval.
Ezechiel 25,17.
"Cesta spravedlivého ze všech stran lemována jest
nespravedlností, sobectvím a tyranií lidské zloby.
Požehnán buď ten, kdo ve jménu lásky a dobré vůle
vyvede slabé z údolí temnoty,
neb ten jest skutečným pastýřem a spasitelem zbloudilých dětí.
A já srazím k zemi mocným trestem a divokým hněvem všechny,
kdo se pokusí otrávit a zničit mé bratry!
A když uvalím svou mstu na Tebe,
seznáš, že jméno mé je Bůh."
Odříkávám tuhle sračku už léta.
Pochopil jsi to? Bylo to na tebe.
Měl jsem to za ňákej připitomělej blábol,
kterej odříkám vždycky před tím, než někoho rozstřílím na sračky.
Ale dneska se mi to rozleželo v palici.
Říkám si teď, třeba to znamená,
že ty jsi ten zlej, zatímco já ten spravedlivej.
A tady pan devítimilimetrovej je pastýř,
kterej chrání můj spravedlivej zadek v údolí temnot.
A nebo to znamená,
že ty jsi ten spravedlivej, já ten pastýř,
kdežto zlej a sobeckej je svět kolem nás.
A to se mi líbí.
Bohužel to není pravda.
Pravda je,
že slabej jsi ty.
Já jsem krutovláda těch zlejch.
Ale já se snažím, Ringo.
Fakt se snažím...
být pastýřem.
Běžte.
Myslím, že už bysme měli vypadnout.
Jo, celkem dobrej nápad.
www.titulky.com