HILJADE LJUDI ČEKA NA HRANU
SENAT JE PROGLASIO VANREDNO STANJE
GENERAL MARTIUS JE UKINUO GRAĐANSKU SLOBODU
MESTO KOJE SE ZOVE RIM
Pre nego što nastavimo dalje, dozvolite mi.
Da li ste spremni da umrete ili da se osramotite?
Spremni smo. Spremni.
Prvo, svi znate Caiusa Marciusa glavnog neprijatelja naroda.
Znamo ga, znamo.
Hajmo ga ubiti,
i da sami rešimo probleme.
Mi smo siromašni građani, prave patriote.
Ono što nas uznemirava, predmet naše bede,
naša patnja proizilazi iz njih.
Osvetimo se uz pomoć naših štapova i bićemo nasilnici.
Dosta priče, hajdemo.
Stani! Stani!
Ko je ovo?
Senator Menenius, onaj koji uvek voli narod.
Kažem vam, najiskrenije prijatelji. Kakve ste to patriote.
Zbog vaših zahteva, patite u ovoj prljavštini,
Možete pomoć tražiti od neba,
ili se pobuniti protiv Rimske republike.
Mi da patimo do iznemoglosti, a njihova skladišta su puna.
CENTRALNI RIMSKI SILOS ŽITA
Hleb!
Hleb! Hleb!
Hleb! Hleb! Hleb! Hleb!
Koji je razlog,
vašeg neopisivog besa? To, vaše nezadovoljstvo.
Vi ste plikovi.
Čuli smo tvoje dobre reči.
On će sada laskati.
Gadim se.
Šta bi ste vi hteli, prokletnici.
Da nema ni mira ni rata? jednog se bojite,
drugi vas čini ponosnim.
On ti veruje,
Gde vas mogu naći lavovi, vas zečeve.
Mi smo lisice, vi ste guske.
Ko zaslužuje divljenje? Zaslužuje vašu mržnju.
Obesiti ih! Verovati im?
Svakog minuta drugačije mislite.
Jednom je plemenit, a sada ga mrzite.
On je zlo vašeg venca. Šta hoćete?
Da na ovih nekoliko mesta u gradu...
srdite se na plemeniti Senat, koji vas, posle Bogova, drže u strahu,
koji će vas više od njih nahraniti?
Idite!
Idite svojim kućama,
Vi delovi!
Povuci se!
DREVNA VOLSCIAN JEDINICA NA GRANICI
TULLUS AUFIDIUS PRETI NAPADOM NA RIM
VOLSCIAN ŠTAB U ANTIUMU
Molim vas.
Da li me poznaješ?
Ja vas znam dobro,
vaše ime je, mislim, Aufidius.
Tako je.
Ja sam Rimljanin.
Šta je novo u Rimu?
U Rimu se sprema strašan ustanak.
Narod protiv senatora i plemstva.
To!
Da li se završilo? -Veliki plamen prošlosti,
ali samo jedna mala stvar, će opet razbuktati vatru.
To je sve što mi treba.
Marcius, da li je ovo istina? Volsces su naoružani.
Imaju vođu, Tullusa Aufidiusa.
On je tvoj posao.
Pogrešio sam u njegovoj mržnji plemstva,
Bio sam sve samo ne Ja, Voleo bih da sam bio On.
Borili ste se zajedno.
On je lav, kojeg ću biti ponosan, ako ga ulovim.
Titus Lartius, ti ćeš me pratiti u napadu na Tullusa.
Vodi me.
I, vaše mišljenje, Aufidius,
Ovi iz Rima su ušli u naš konzulat...
I znaju naše planove. -Zar nisu tvoji?
Prošlo je 4 dana otkad sam čuo za to.
Posle ovog saznanja trebamo biti spremni.
Da li je tačna glasina da, Marcius tvoj stari neprijatelj, vodi pripreme.
Ako mi i Caius Marcius imamo šansu da se sretnemo,
ova zakletva važi dok jedan od nas ne posustane.
Ako se ikada sretnemo bradom u bradu,
On je moj, ili sam ja njegov.
Grad Volscian Corioles
Oboriću ga za Volsce, On će osetiti moju oštricu.
Krenite!
Građani Coriolija imaju nesuglasice, po pitanju Titusove i Marciusove borbe.
Video sam njihovo slavlje u rovovima, I onda sam otišao.
Moli se, kćeri, pevajući,
ili se izrazi na hrabriji način.
Da je moj sin moj muž,
Radovala bih se njegovom otsustvu,
u kojem bi osvojio čast...
onda bih u zagrljaju u njegovom krevetu, pokazala najveću ljubav.
Dok je još bio slabašan,
jedini sin moje materice,
Ja sam znala, da će on časna osoba postati.
Puštala sam ga da oseti opasnost,
kako bi pronašao svoju slavu.
U okrutne sam ga ratove slala, uvek bi se vraćao,
očvrsnuo kao hrast.
A kad pogine u ratu, madam, šta onda?
Onda...
bih se ponosila njegovim ugledom.
Poslušaj me.
I da imam tuce sinova,
Radije bih da svi poginu,
časno za svoju zemlju,
nego da se jedan nečasno spasi.
Neka nebeski Bogovi obore Aufidiusa!
On će poraziti pod svojim nogama Aufidiusa. I slomiće mu vrat.
Čini mi se da ovde čujem...
doboše tvoga muža,
Čini mi se da vidim njegove otiske,
korača i kaže:
'Hajde, vi kukavice!
Skončaćete sa strahom, Iako ste rođeni u Rimu.
Vaše duše gusaka,
koje se rađaju u čovečijem telu,
Pluton i Pakao! Pogledajte, hajde.
Ojačajte i zadužite domovinu,
Ili, nebeskim vatrama, slomite neprijatelja.
I vodite moje ratove.
Njegovo krvavo čelo, ručnim štitnikom briše, napred on ide,
Njegovo krvavo čelo! O Jupiteru, ne krv!
Sklanjajte se, vi budale!
Bolje je biti prvak, nego pozlatiti tuđi trofej.
Senator Valeria je došao da vas vidi.
Recite Valeriu, spremni smo da ga dočekamo.
Preklinjem vas, dozvolite mi da se povučem. -Zaista, ne bi trebala.
Moje dame, dobar vam dan.
Kako ste?
Kako vam je sinčić?
Hvala vam, odlično je.
Draži su mu mačevi i doboši, nego njegov učitelj.
Kakav otac takav sin.
Hajde, kušam vas da se igrate lenjih domaćica sa mnom ovog podneva.
Ne gospodine, ne idem odavde. -Ne, ne ideš odavde.
Trebala bi. -Zaista, ne, oprostite.
Ne napuštam prag dok se moj čovek ne vrati iz boja.
Fuj, preterali ste sve granice.
Ne mogu ići.
Bićete druga Penelopa.
ipak, kažu, koliko je prediva isplela.
Ulisuovo otsustvo je napunilo, stomake moljcima.
Ne, oprostite mi, zaista, ne idem nigde.
Krenite sa mnom i reći ću vam divne vesti o vašem mužu.
Kada su stigle. -Stigle su sinoć.
Zaista?
Vaš suprug i Titus Lartius su se smestili ispred grada Coriolija.
Nema sumnje da će bitka kratko trajati.
Ovo je istina, časti mi i ja se molim, hajdete sa mnom.
Izvinite me, ali... poslušaću vas u buduće.
Ostavimo je samu, sada će bolovati mada je bolje radovati se.
Šta je sa Marciusom?
Pogubljen, gdine, bez sumnje.
ostao je sam, protiv celog grada.
To je pravi gubitak, Marciuse.
Ko je onaj koji se pojavio krvav?
O bogovi, izgleda da je Marcius.
Hajde, zakasnio sam?
Došao si pokriven krvlju, tuđom ili svojom?
O, dozvoli mi da te zagrlim, i jecam kao da sam ranjen,
u srcu razdragan kao na svadbeni dan.
To su ljudi koji me mrze,
Aufidius, preseca moje Rimljane.
Zaslužno gdine, ti krvariš.
Tvoja vežba je bila prenasilna u sekundi tokom borbe.
Gdine, nemojte me hvaliti, moje delo me nije ni zagrejalo.
Krv koju pustih više je fizička, nego li pretnja za mene.
za Aufidiusa stoga više, kada se pojavim, i borim.
Da je takav neko bio ovde, zgrešio bi u sumnji,
da ne volim ovu boju, kojom sam prekriven.
Ako neko oseća makar najmanji strah,
ako neko misli da je hrabra smrt teža od lošeg života,
i misli da domovina nije značajnija od njega samog, Neka bude usamljen,
bez razuma, neka izjasni svoje sumnje,
I prati Marciusa!
O, ja sam!
Biću vaš mač.
Napred, napadaj Tituse!
Povlačenje!
Hajde! -Hajde!
Samo s tobom ću se boriti,
jer tebe mrzim.
Slična nam je mržnja.
Pet puta, Marciuse, borio sam se s tobom,
toliko si puta hteo da me prebiješ,
mislim, da bismo morali da se sukobimo,
jednakim snagama,
Mač na mač,
Srediću ga nekako,
moj će bes i veština uhvatiti njega.
On je đavo.
Vešto je prepreden.
neću trenuti neću spavati,
biću go, bolestan,
Molitve sveštenika doneće žrtvu,
podići će njihovu trulu prednost,
usresrediće je na moju mržnju prema Marciusu.
Kada ga pronađem,
bilo kod kuće, uz pomoć moje braće,
čak i tamo,
opraću moj bes njegovim srcem.
Slava Meneniusu!
Moj sin Marcius prilazi,
za ljubav Junovu, hajdemo.
Zar nije ranjen? Ne bi došao kući ranjen.
O, da, ranjen je. Hvalim bogove zbog toga.
I ja takođe, i ako je ranjen,
donosi pobedu u svom džepu. Rane će zaceliti.
Da li je vaspitao Aufidiusa?
Titus Lartius je zapisao, borili su se, ali je Aufidius pobegao.
Njegove rane govore o njemu. Bogovi potvrđuju istinu!
Istina? -Kunem se da je istina.
Gde je ranjen? -U ramenu i u levoj ruci.
ostaće veliki ožiljci za pokazivanje ljudima, i veličanje njegovih borbi.
Imao je, do ove zadnje bitke, čitavih 25 ožiljaka po telu.
Ne, sad ima 27.
Svaka posekotina je neprijateljev grob.
Pred njima nosi slavu, a iza njih lije suze.
Smrt, ta mračna duša, stavlja tačku na laž.
Kada odmakne, propadne, čovek onda umire.
Počujte sad, pred nama, pred svetom
da Caius Marcius, nosi venac ovog rata.
a i svega onog učinjenog pre Coriolija,
pozovite ga, uz veliki aplauz i buku domaćina,
CAIUS MARCIUS CORIOLANUS!
Dobija najsjajnije priznanje ikada!
CAIUS MARCIUS CORIOLANUS
Dosta je ovoga, što mi slama srce. Molite se sad, dosta je.
Vidite, gdine, vaša majka!
O, vi imate, znam, naklonost svih bogova. Za moj napredak!
Ne, moj dobri vojniče, gore.
Moj ljubazni Marcius, zaslužni Caiuse,
i zaslugom nedavno prozvan, Šta je?
Coriolanus moram vas pozvati?
Ali, O, vaša žena!
Moja dražesna tišina, živela!
Da li bi se smejala da sam kući u kovčegu
stigao, zašto plačeš pred mojom pobedom?
Ah, moja draga, Takve oči udovice u Corioliju imaju.
A majke plaču za sinovima.
A sada, kruna bogova za tebe! -Još si živ?
Mogu plakati i smejati se, Ja sam lak i težak.
Znam, nema se gde okrenuti.
O, dobro došao si kući, i svi ste dobro došli.
Sto hiljada dobrodošlica. -Dobro došao kući!
Dobro došao!
Dobro došao Coriolanus!
Da li će novi general Coriolanus ući u Konzulat?
Ovo znači da će Marcius biti konzul.
Video sam rulju glupavih ljudi koji su mu slepo verovali.
Žene bacaju rukavice, dame i služavke
šalove i maramice, pred njim.
Plemenit naklon, Kao statua Jova,
a narod pljušti, grmi i viče, nikada do sada to ne videh.
Da li je iko ponosniji od Marciusa?
Nema mu ravnog.
Kada smo izabrani kao zaštitnici građana...
Zapazili ste njegove usne i oči? -Ne. Ali njegov podsmeh.
Prorok mi reče imaćemo nove vesti večeras.
Dobre ili loše?
Ne prema rečima molitelja naroda, za njihovu ljubav Marciusa.
Priroda uči zveri da spozna svoje neprijatelje.
Krivite Marciusa što je ponosan?
Nismo jedini, gdine.
Znam da sami možete malo toga.
Pričate o ponosu.
Možete li okrenuti svoje oči na potiljku,
i nadgledati sami sebe! O to bi ste mogli!
Šta onda, gdine?
Šta? Onda bi ste otkrili neraskidivu vezu,
ponosa, nasilja, razdražljivih političara,
inače budala, kao bilo ko u Rimu.
Menenius,
dovoljno znaš.
Znam da budem smešan plemić,
onaj koji voli pehar čistog vina,
onaj koji se noću raspravlja sa
zadnjicama, više nego li sa glavama izjutra.
Mislim da sam se izrazio,
i izbacio mržnju kroz moj dah.
Ma hajde, gdine, znamo vas dobro.
Ne znate ni sebe, a kamo li mene.
Vi ste ambiciozni.
Prijatno vam veče, gospodo.
Još vašeg razgovora iskvariće mi mozak.
Koliko mesta u Konzulatu?
Tri, oni kažu, ali ovo je namera svakog Coriolanus.
To je hrabro članstvo. Ali njegova ponosna osveta ne voli obične ljude.
Bilo je mnogo velikih ljudi koji su se ulagivali ljudima,
zato, i Coriolanusa nije briga da li ga vole ili mrze.
To prikazuje pravo znanje koje on ima o njima,
i on se dostojanstveno drži prema njima.
Ali on prepoznaje njihovu mržnju.
Koja izgleda da utiče na mržnju i nezadovoljstvo naroda.
Loše koliko i oni koji ga ne vole, laska im za njihovu ljubav.
Razumete li kakvu je veliku stvar za državu učinio?
Odličnu, dobiće sjajne zasluge iz tvrđave, ali platiće svoj ponos.
Ne, ne govorite zlobno.
Dobri plemići moraju biti posećeni, od njih ne dobih samo pozdrave,
nego i poštovanje.
Živela sam da vidim ostvarenje mojih želja.
Od zgrada mojih snova, samo jedno želim,
u šta ne sumnjam,
Naš Rim pod tvojim vođstvom.
Znate, dobra majko, bolje ću biti njihov sluga,
nego li upravljati s njima.
Coriolanus će pobediti.
Pa, dobar je čovek, pobediće.
Svi jezici zbore o njemu. -Iznenada, jemčim za njega.
Onda će možda naša uprava, tokom njegove vladavine, utonuti u san.
Ne može iskoristiti svoje zasluge od početka do kraja,
ali mogu izgubiti oni koje mrzi.
Čuo sam ga kako proklinje, njegov ulazak u Konzulat,
nikada se neće pojaviti na pijaci i ogrnuti prsluk poniženja.
Niti pokazati, njegove rane narodu smrdljivog daha, moleći ih.
Tako bi trebalo da bude, našom dobrom voljom, sigurna propast.
Moraju pasti pred njim i našim zahtevima. Do kraja,
moramo podsetiti narod,
u kakvoj mržnji ih je držao.
Moramo zapaliti njihovo suvo trnjište, i taj plamen izgoreće ga zauvek.
Glavna tačka ovog skupa biće, zahvalnost za njegove plemenite usluge,
koje je učinio za našu zemlju.
Zato, vas molim, uvaženi stariji,
da zahvalite sadašnjem konzulu,
skorašnjem generalu u našem velikom uspehu,
da zahvalimo za vredan rad, Caiusu Marciusu Coriolanusu.
Reci, dobri Cominiuse.
Ne, ostani na mestu.
Sedi, Coriolanuse, nije sramotno čuti, kakvu si plemenitu stvar učinio.
Oprostite na užasu, radije bih otvorio svoje rane opet,
nego da slušam kako sam ih zaradio.
Molim te, sedi.
Zar bih radije leškario na suncu, kada zver napadne,
ili samo sedeo, dok zver ruši sve pred sobom.
Pričaj, Comino. -Cominio, nastavi.
Dela Coriolanusa ne bi trebalo podceniti.
Zna se da je hrabrost glavna vrlina, i najuglednija čast.
Ako bi trebalo da bude, čovek o kome pričam,
ne može sam protivtežiti svetu.
Sa 16 godina, borio se je pored drugih.
Kada je možda bio slab kao žena,
pokazao se kao najbolji na bojnom polju,
i bio je glavni u svim ostalim bitkama, uz pomoć svog mača.
Za ovu poslednju, Pre i u Corioliju,
dozvolite mi da kažem,
zaustavio je napade, i svojim retkim primerom,
naterao kukavice da prekinu teror bežeći,
glavom bez obzira.
Bio je sav krvav, jedini osećaj mu je bio umiranje,
sam, ušao je, kroz kapije mrtvog grada,
sam je odredio sudbinu, otišao,
i sa iznenadnim pojačanjem napao Corioli.
i dok oba grada i bojna polja nismo nazvali našim,
nije ustuknuo, i olakšao sebi dah.
Svoj ratni plen je odbacio, jer je verovao u stvari važnije od njih.
A pogledajte protiv čega se je borio. Protiv prljavštine Sveta.
Želeo je manje, i od bede.
Opravdao je svoje delo, do kraja.
Senat je, Coriolanuse, presrećan da tebe učini konzulom.
Dugujem im dalje moj život i rad.
Ostalo je još da popričaš sa narodom.
Preklinjem te, da preskočim tu obavezu,
ne mogu ih moliti, na račun mojih rana, da mi daju glasove.
Molim te ja ne moram to raditi.
Gdine,
ljudi moraju znati za koga da glasaju.
Preklinjem te, moraš da uradiš taj običaj.
Zar moram da crvenim glumeći, i možda me prihvati narod.
Zapazio si to? -Da se hvalim pred njima, tako sam uradio, i tako.
Da im pokazujem ožiljke, koje inače krijem,
I da prihvatim samo njihov dah!
Našem plemenitom konzulu želimo svu radost i čast.
Senator, Coriolanus, je zadovoljan što je postao konzul.
I dalje im dugujem moj život i rad.
Ostalo je još da popričaš sa narodom.
Dozvolite mi, da preskočim tu obavezu.
Ljudi moraju znati za koga da glasaju.
Zar ne znate šta je ovaj vredni čovek uradio?
To mi je bila dužnost, a dužnost se mora ispuniti.
Šta moram da kažem?
Vidite, gdine, moje rane! Zaradio sam ih služeći zemlji,
Oh meni, bogovi! Ne smeš pričati o tome.
Moraš da ih zadovoljiš da misle dobro o tebi. -Dobro!
Obesi ih! Voleo bih da me zaborave.
Preklinjem te, pričaj sa njima, molim te, imaj razuma.
Jer ste im zapovedili da operu lice i zube.
Znate razlog, mojeg stajanja ovde.
Znamo, gdine. Recite nam šta vas dovodi.
Moja lična zasluga. -Vaša zasluga!
Aj, ali ne moja lična zasluga. -Kako ne?
Ne, nikada nije bila moja zasluga da nateram siromahe da prose.
Sigurno mislite, ako vam damo nešto, da očekujemo nešto zauzvrat.
Dobro onda, kolika je cena za tvoj glas za konzulat?
Cena je da me ljubazno zamolite.
Ljubazno! Gdine, molim vas, glasajte.
Imam rane da vam pokažem, koje bi trebale biti vaše.
Vaš dobar glas, gdine. A šta vi kažete?
Imate ga, zaslužni gdine.
Dogovor, gdine.
Eto vam dva izmoljena glasa, zbogom.
Ovo mi je čudno.
Molite se sad, ako smete harmoničnim glasovim da ću možda biti vaš konzul.
Zaslužili ste zasluge vaše zemlje, i niste zaslužili.
Vi ste zagonetka?
Bili ste bič njenim neprijateljima, bili ste palica njenim prijateljima,
nemate zaista ljubavi prema običnom narodu.
Morali bi ste da računate na moju čestitu ljubav.
Nadamo se da ćete nas prepoznati kao prijatelje,
i zato ćete dobiti naše glasove od srca.
Napraviću puno toga uz pomoć vaših glasova, da ne patite više.
Neka vam bogovi podare sreću, gdine, iskreno!
Vaši glasovi.
Za vaše glasove sam se borio.
Šta da učinim za vaše glasove.
Vaši glasovi zaceljuju rane.
Biju bitke. Sve sam video i čuo,
za vaše glasove, mnoge stvari uradio,
neke manje, neke više,
vaši glasovi.
Zaista,
Biću konzul.
Uradio je plemenitu stvar,
i ne može otići bez zasluženih glasova.
Zato, neka bude konzul!
Amin! Amin!
Amin!
Vredni glasovi!
Prekoračili ste vaše ograničenje,
i tribina vam je donela glasove.
Da li je sada gotovo?
Običaji kažu da ste završili.
Narod vas je priznao,
i sumnjam da se neko protivi.
Gde? U Senatu? -Tamo, Coriolanus.
Mogu li promeniti odelo? -Možete, gdine.
Pravi ću vam društvo. Hoćete li dugo?
Ovde smo zbog naroda.
Bogovi čuvajte nam, plemenitog konzula!
Konzul! Konzul!
Šta sad, moji gospodari!
Moji gospodari!
Moji gospodari, šta sad?!
Jeste li vi izabrali ovog čoveka?
Da!
On ima naše glasove, gdine.
Molimo se bogovima da je zaslužio vašu ljubav.
Amin, gdine.
Na moje bezvredno zapažanje, rugao nam se, kada je prosio naše glasove.
Podsmehivao nam se otvoreno.
Ne, ne, ne, ne.
Ne, ovaj govor, nije nas ismevao.
Pokazao nam je njegove tragove zasluga,
rane koje je zadobio za zemlju.
Zašto, siguran sam, da jeste.
Ne, nije.
Ne, ne, niko ih nije video.
zar to nije ruganje?
Da! Da!
Kada nije imao moć, već je samo služio državi, bio vam je neprijatelj,
čak i govorio protiv vaše slobode!
Zar niste primetili da vas prkosno preklinje
kada mu je potrebna vaša ljubav.
I zar ne mislite,
da njegovo preklinjanje ne treba biti
vaša modrica. Zato što ima moć da uništi?
Da! Da!
Nije potvrđeno!
Još ga možemo osporiti. -Da! Da!
I osporićemo ga!
Imam 500 glasova za to.
Da!
Udvostručujem 500.
Da!
Dakle krenite odmah, i recite prijateljima, da su izabrali konzula,
koji im je oduzimao pravo na slobodu,
Neka se okupe, i na drugoj presudi sve ukinuti. Ignorišite izbore.
Ugasite njegov ponos, i njegovu staru mržnju prema vama.
I uskoro, kada ispišete svoj broj, opravite Senat.
Tullus Aufidius ima novu vojsku? -Ima, moj gospodaru.
Video si Aufidiusa? -Povukao se u Antiumu.
Pričao je o meni? -Jeste, moj gospodaru.
Kako? Šta? -Koliko vas je puta sreo, mač na mač.
Od svih ljudi na zemlji, vas mrzi najviše.
U Antiumu je kažeš? -Da u Antiumu.
Voleo bih da naletim na njega tamo. Da mu uzvratim mržnju u celini.
Vidite, ovo je tribina naroda, Jezici običnih usta.
Nema prolaza. -Ha! Šta je to?
Opasno je ići dalje.
Šta je uzrok ove promene? -Šta?
Zar nije završio sa narodom?
Cominius, ne. -Zar sam imao dečije glasove?
Tribina, neka se sklone. -Narod je ljut na njega.
Jer ovo tvoje stado? -Budi miran.
Narod je besan što si im se rugao,
što si ih izigrao tvojim zaslugama.
Zašto, to smo znali i ranije. -Preterao si u tome i uzburkao narod.
Ako si prekoračio svoje obaveze, moraš ispitati svoj pravac, ljubaznim duhom,
Smirite se. -Narod je izvređan i prevaren.
To je bio moj govor, i rećiću opet.
Ne sad, ne sad.
Ne u ovoj gužvi, gdine.
Moji plemeniti prijatelji, žudim za njihovim izvinjenjem.
Za promenu, pustite ih, neka mi zahvale ako im nisam laskao,
tamo među njima.
Rećiću opet,
Njima na istinu, mi čuvamo naš Senat.
Pobune, drskosti, zaluđivanja,
mi sami obrađujemo, sejemo, i kosimo,
Mešanjem sa njima, nama plemenitima, oduzima moć,
teraju nas da prosimo. -Dosta je.
Dosta je bilo reči, preklinjemo te.
Pričaš o ljudima, kao da si ti Bog koji
kažnjava, a ne čovek njihove iste nemoći.
Dobro onda. Neka ljudi znaju.
Bio sam strpljiv kao ponoćni san, Jova mi, i zdravog razuma!
To je razum u kojem ima ostatka otrova, dosta je bilo trovanja.
Ima ostataka! Čujete li ovog Triton?
Primetili ste jasno 'treba'?
Zašto, treba ljudima dati da kažu svoje mišljenje?
Dao sam svoje razloge, vrednije od njihovih glasova.
Jova vam!
Ovo ponižava konzulat,
a moja duša čezne da sazna,
kada su dva zapovednika, ni jedan nije vrhovni,
kada nastane zabuna i pukotina među njima,
tako mi gubimo naše položaje,
i rulja odlučuje umesto nas, i u međuvremenu,
ruši vrata Senata i dovodi vrane u orlovskom gnezdu.
Hajde, dosta. -Dosta, sa preterivanjem.
Govorio je kao izdajnik, i mora i da odgovara kao izdajnik.
Ti bedniče, meni prkosiš!
Očigledna izdaja! -Ovo je konzulat? Ne.
Dakle, stari jarče!
Obojica dajte poštovanja.
Evo ko će vam oduzeti svu moć.
Na putu ste da izgubite svoju slobodu.
Marcius će vam sve oduzeti.
Marcius, koga ste izabrali za konzula.
Šta je grad bez ljudi?
Istina, ljudi čine grad.
Ljudi čine grad.
Ovde smo da proglasimo, pred gomilom ljudi,
Marcius će biti pogubljen.
Smrt! Smrt!
Zgrabite ga!
Ne, umreću ovde.
Idi, idi svojoj kući, nestani! Ili će sve biti uzalud.
Hajde, gdine, sa nama.
Koliko znam konzul je zaslužan, mogu li reći njegove greške,
Konzul! Koji konzul?
Konzul Coriolanus. -On je konzul!
Odlučeno je on umire večeras. -Njegova zaraza se mora saseći.
O, on je raščlanjen ali zarazan?
Smrtnik, da se saseče ili izleči, lako.
Šta je uradio Rimu da bi zaslužio smrt?
Ubijao naše neprijatelje?
krv koju je izgubio... zbog ove zemlje.
Ovo je čista tačka. -Dosta smo čuli.
Razmotrite ovo!
On je u ratovima, od kako je stasao da drži mač.
Školovan je za to.
Dozvolite mi, otići do njega, i preduzeti da ga dovedem,
i daće nam odgovore, zakonitim mirom,
krajnje odgovorno.
Cenjeni poslanici, to je ljudski čin.
Menenius... -Budi onda narodni zvaničnik.
ako ne dovedeš Marciusa...
nastavićemo na prvi način.
Dovešću vam ga.
Neka mi dahću za ušima!
Neka prikažu moju smrt pod kopitama divljih konja.
I tada im neću valjati.
Posavetovaću se sa majkom, da li da nastavim dalje!
Pitam te, zašto me blagog želiš?
Zar hoćeš da lažiram moju narav?
Radije ću biti ono što jesam.
O, sine, sine.
Trebao si iskoristiti tvoju moć, pre upozorenja.
Pusti me!
Dovoljan si onakav kakav si, samo se bori.
Neka vise! -Aj, i gore takođe!
Hajde, hajde, bio si grub, pregrub.
Moraš da se vratiš poboljšan.
Nema popravke, osim, ako se naš grad ne rascepi po sredini, i propadne.
Molite se, posavetujte se.
Imam srce manje sposobnije od tvog srca,
Ali ipak mozak...
koji me vodi u mom besu, ka boljoj prednosti.
Mudro rečeno, plemenita ženo. -Šta moram da uradim?
Vrati se u tribunal. -Pa, šta onda? Šta onda?
Pokaj se zbog svog govora. -Njima?
Ne mogu tako mi bogova, da to uradim.
Ti si previše ponosan.
Čula sam te kako kažeš,
Čast i politika, kao nerazdvojni prijatelji, zajedno u ratu.
Zašto se zalažeš za ovo?
Zato što znam da si govoreći lagao narod,
ne po tvojoj volji,
ne po onome što tvoje srce oseća,
nego rečima koje su nametnute tvom jeziku,
od strane bitanga i nečasnih, bez pristanka na tvoju istinu.
Prekriću moju prirodu,
pred mojom srećom i prijateljima ako tako mora, uradiću to časno.
Ja sam u ovome, vaša žena,
vaš sin, senatori, plemstvo.
I ti.
Predlažem ti sada, moj sine,
Idi njima,
budi s njima,
reci njima.
Ti njihov časni ratniče,
i budi mudar u raspravi. Ali ne na nežan način.
U traženju njihove ljubavi.
Ali...
ti u čežnji uokviri sebe,
za istinu, u buduće njih.
Ovo mora da se učini, čak i kao što ona kaže, kad su njihova srca bila tvoja.
Savetujem te sad, idi, i vladaj se.
Gdine, ova stvar će samo ojačati partiju,
ili staloženo odbrani sebe, ili odsustvuj,
i svi će biti u besu. -Samo fer govor.
Mislim da će uspeti, ako može da se ogradi od svoje naravi.
Moraće!
Hoće.
Savetujem te, sačuvaj volju, i reši to.
Zar da svojim jezikom izigram moje časno srce?
Da, uradim to,
nasuprot, mojih ubeđenja, da me zaposedne duh kurve!
Prosjački jezik, da govori kroz moje usne.
Neću to uraditi!
Barem ću zadržati moju časnu istinu.
I mojim telesnim postupcima naučiću moj um nerazdvojivim podlostima.
Neka bude po tvome, onda.
Da ja molim tebe, veća je osramoćenost, nego kad ti moliš njih.
Hajde sve uništi.
Neka tvoja majka radije oseti tvoj ponos
nego li strah tvoje opasne hrabrosti.
Rugam se smrti, velikim srcem kao tvojim.
Čini što ti je volja.
Tvoja hrabrost je moja, nastala od mene,
ali nosi tvoj ponos.
Molim se, budi zadovoljna, Majko ja odlazim,
Ne grdi me više. Vidi!
Ja idem!
Vraćam se u konzulat.
Ili ne veruj šta moj jezik može učiniti, laskanje se nastavlja.
Kako ti je volja.
Optužićemo ga, da reaguje tiranijski,
ako nas izbegne tamo, primoraćemo ga da iznese mržnju prema narodu.
Imaš li listu svih glasova koje smo obezbedili?
Imam, spremni su.
A ljudi će me čuti da treba da bude po narodnim pravima,
ma kojim, Za smrt, za kaznu, ili proterivanje,
onda će me oni čuti, Kazna, plači 'Kazna', ako je smrt, plači 'Smrt.'
Trebao bih da ih informišem.
Možda vas bogovi odbrane!
Ljudi čine grad!
Nemoj da te bes preovlada. Smireno, preklinjem te.
Časni...
Časni bogovi čuvaju Rim, i stolica pravde je ispunjena časnim čovekom!
Koji sadi ljubav među nama!
Naši veliki hramovi predstavljaju mir, a ne naše ulice okovane ratovima!
Amin! -Amin!
Plemenita želja.
Zar sam optužen za ovo?
Ovde sve mora da se reši?
Zahtevam, da se predate narodnim zahtevima.
Ja sam zadovoljan.
Građani, on kaže da je zadovoljan.
Vojnom službom koju je obavljao.
Razmotrite, pomislite na rane koje njegovo
telo nosi, koje liče na grobove u svetom hramu.
Zar su ožiljci za podsmevanje.
Razmotrite dalje, da kad on priča ne govori kao građanin.
Već kao ratnik.
Nemojte shvatiti njegov grub naglasak zlonamernim zvukom.
Već, kao što rekoh, ratničkim govorom.
Šta je razlog? Izglasan sam za konzula jednoglasno.
Zašto sam osramoćen ovim ponovnim napadom?
Optužujemo te, da si smislio da preuzmeš svu upravu nad Rimom,
i da stvoriš moćnu tiraniju,
što bi tebe činilo izdajnikom naroda.
Izdajnik?
Izdajnik!
Ne, smireno, obećao si. -Vatre podzemnog sveta u liku ljudi...
nazivaju me izdajnikom! Ti uvredljivi govorniče!
Čuli ste ovo, narode?
Da! Izdajnik!
Dobro je služio Rimu.
O čemu brbljaš?
Pričam o onome, što znam. -Ti!
Zar si ovo obećao svojoj majci?
Dosta je bilo, pustimo ih da proglase smrt, progon, spaljivanje.
Neću kupovati njihovu milost ulagivanjem!
U ime naroda i u ime nas poslanika,
proterajmo ga iz našeg grada, U ime naroda, kažem.
Tako treba da bude.
Proteran je, tako treba.
Tako je, tako je!
Čujte, moji upravitelji, i moji narodni prijatelji...
On je osuđen, nema više slušanja. -Dozvolite mi da govorim.
Bio sam konzul, i rećiću da su se neprijatelji Rima urotili protiv mene.
Nema se šta više reći, on je proteran.
Kao neprijatelj zemlje i naroda.
Tako je, tako je!
Ne!
Vi plačljiva zajednice kukavica!
Čiji zadah mrzim, kao smrad trule bare,
čiju ljubav osvojih,
Kao mrtva lešina nepokopanog čoveka, koja guši moj dah.
Ja proterujem tebe.
I ostatak tvojih nesigurnih!
Koji dopuštaju da svaka slaba glasina pokoleba njihova srca!
Tvoji neprijatelji, sa površnim perima,
obožavaju te do očajanja!
Koji imaju moć da proteraju svog branitelja,
do krajnjeg nepoznavanja, vaših osećanja,
Ne prikrivajući od vas,
krade vaše lične neprijatelje, predaje ih vama,
kao najveće robove.
Koje ste osvojili bez ijednog udarca!
Prkosno,
od vas.
Grad.
Stoga,
okrećem vam leđa.
Tamo je svet.
Inače.
Neprijatelj naroda je otišao!
Ne, majko, gde je tvoja drevna hrabrost?
Previše si savršen.
Ne majko, trebali su me voleti kad sam ih molio.
Idem sam.
Kao usamljeni zmaj.
Neka vas bogovi čuvaju! -Blagoslov svima.
Blagoslov svima.
Danas je život mnogo srećniji. -Da.
Dobar dan. -Dobar dan.
Evo je njegova majka. -To nije bila naša odluka.
O, već se znamo.
Gomila nevoljnih bogova zahteva tvoju ljubav!
Odlaziš?
Ostani i ti, imam pravo da čujem o mom mužu.
Jesi li luda?
Aj, budalo, zar je to sram? Reci mi,
koja je tvoja umešanost, u proterivanju njega,
koji je zadao više udaraca za Rim,
nego što si ti prozborio reči?
O blagoslovena nebesa! -Više časnih udaraca nego tvojih mudrih reči.
I sve to za dobrobit Rima.
A sad odlazi.
Ne, ali ti ostani.
Rećiću ti nešto,
želela sam mog sina, kad je bio u Arabiji,
i tvoje pleme pred njim. Njegov dobar mač u rukama.
Šta onda? -Šta onda! On bi okončao tvoje potomstvo.
Svu kopilad. -Hajde, hajde, mir.
Dobro, dobro, idemo.
Zašto bismo ostali, da budemo provocirani od njene strane?
Želela bih da bogovi ne rade ništa drugo,
sem potvrđivanja mojih kletvi!
Mogu li ih sresti, samo jednom,
to bi otključalo moje srce, i oslobodilo ga teških laži.
Rekli ste im, i, po meni, imali ste razlog.
Hoćete večerati sa mnom?
Gnev je moja hrana.
Ješću je sama.
I skapavaću od gladi.
ANTIUM
Oh, Aufidius.
Generale!
Otkud si došao?
Tvoje ime?
Pričaj, čoveče. Kako ti je ime?
Ime koje ne prija Volscianskim ušima, i kvari tvoj zvuk.
Reci!
Reci mi ime?
Imaš rđav izgled.
Koje ti je ime?
Nisi me prepoznao? -Nisam.
Tvoje ime? -Moje ime...
je Caius Marcius,
koje je tebi vrlo poznato,
a i svim Volscesima. Velika povreda i šteta.
na ovo se nadovezuje moje prezime...
Coriolanus.
Samo to ime ostaje,
Surovost i zavist naroda.
Izjeda me i proždire ostatak.
I osujetivši me kao roba proteraše me iz Rima.
Sad me ova krajnost, dovede pred tvoje srce,
bez nade, ne pogreših da spasim svoj život.
ako se moram bojati smrti,
od svih ljudi na svetu izbegavao bih tebe.
Ali moja je prkos,
da skončam sa mojim progoniteljima. Zato stojim pred tobom.
Boriću se,
protiv moje trule zemlje. Pred svim zlotvorima.
Ako treba tako biti, ti se usudi,
i prereži moje grlo zbog tvoje drevne mržnje.
Koja te neće zabaviti već obmanuti.
Pošto sam tebe uvek uhodio s mržnjom,
i ne mogu živeti pred tvojim stidom,
osim, ako tebi ne služim.
O Marcius!
Marcius!
Svaka reč koju si izgovorio,
očistila je iz mog srca, koren drevne zavisti.
Dozvoli mi, da sklopim ruke,
oko tvog tela.
Znaj ti,
voleo sam devojku koju oženih.
Ništa me više uzbudilo nije.
Ali kad te ugledah ovde.
Tebe plemenitog!
Srce mi je ushićenije,
nego kad videh moju venčanu dragu kako prelazi moj prag.
Zašto, ti Mars! Kažem ti.
Zašto me proganja toliko puta,
i zašto toliko puta sanjah naš sukob.
Zaslužni Marciuse,
Zar se ne zavadismo zbog Rima, koji te protera.
Tolike bitke vodismo,
i slivasmo ratove u creva nezahvalnog Rima,
kao puste poplave.
Hajde, uđi,
i rukuj se sa našim prijateljskim senatorima.
Blagoslovite me, bogovi!
Zato,
savršeni, gdine,
ako ti žudiš da vodiš svoju ličnu osvetu,
uzmi polovinu mojih ovlašćenih,
i okupi ih... najbolje i najiskusnije,
pošto ti znaš njihovu snagu i slabosti... tvoje lične puteve.
Da li da udarimo na Rimske dveri,
ili da ih napadnemo iz daleka, da ih zaplašimo, pre uništenja.
Ovo je Menenius?
On je. On je izrastao u najveći rod nedavno. Zdravo gdine!
Zdravo obojici!
Tvoj Coriolanus ne nedostaje baš puno, svojim prijateljima.
Sve je dobro.
A može biti i bolje, ako se on vrati.
Gde je on, čuo si? -Ne, ništa nisam čuo.
Njegova majka i žena neznaju ništa o njemu.
Caius Marcius je bio zaslužan oficir u ratu...
Drzak, prepunjen ponosom, ambiciozan.
Samo-ljubljen... -Ne mislim tako.
A Rim je i dalje siguran i bez njega.
Izvešteno je da su Volscesi sa nekoliko
snaga upali u Rimske teritorije,
I sa najvećom ratnom mržnjom, uništili sve pred sobom.
Ovaj je Aufidius!
Čuo sam od progonitelja našeg Marciusa, Guraju svoje rogove na svet iznova.
Šta pričaš o Marciusu?
Nemoguće je da se Volscesi usuđuju da nas napadnu.
Nemoguće!
Imamo svedočanstva da mogu.
Plemstvo u velikoj zabrinutosti ulazi u Senat.
Neke vesti nam govore da su promenili izraze na licima.
Da, stigle su nove vesti, još strašnije, nego prethodne.
Marcius, se pridružio Aufidiusu
Vodi trupe na Rim, zavetovao se je na osvetu
među starijim i mlađim stvarima.
Zastrašujuća armija, predvođena Caiusom
Marciusom u saradnji sa Aufidiusom,
besni na našim teritorijama, i nastavlja svojim putem,
uništavajući i nositi sve pred sobom.
Marcius, se pridružio Volscesima. On je njihov Bog.
On ih predvodi s lakoćom kao dečake kada hvataju leptire
Ili koji mrcvare muve.
I dalje su opsednuti Rimljaninom?
Ne znam kakvim činima barata,
ali tvoji vojnici ga spominju u molitvama pre jela,
pričaju o njemu za stolom, i zahvaljuju mu na kraju.
A ti si potamneo u ovom boju, gdine.
On sebe čini ponosnijim, dok mene ponižava,
a i misleh da hoće, kad ga prvi put zagrlih.
Gdine,
preklinjem vas, možete li protiv Rima?
Mislim da mogu protiv Rima. Kao mamac protiv ribe,
koga uzima po samoj prirodi.
Bilo da je ponos,
nedostatak rasuđivanja,
bilo da je priroda, ne bi trebalo biti drugo osim jednog,
...naterati ga da se plaši,
Tako omrznutog, tako prognanog,
kao laž naših vrlina u tumačenju vremena.
Vatra tera vatru,
klin se klinom izbija,
Pravo sapliće pravo,
snaga na snagu gubi.
Kada,
Caius,
Rim bude tvoj,
na našu žalost,
onda na kratko...
ti se okreni meni.
Ne, ne idem.
Dobri Meneniuse... -Idi, ti koji si ga prognao!
Idi pred njegov šator,
i kleči pred njim moleći ga.
Mene neće znati.
Odbacio sam naše poznanstvo,
i ono što smo nekada imali.
Coriolanus neće odgovoriti na to,
zabranio je sva imena.
On je bio...
niko i ništa,
bez titule,
dok nije skovao sebi ime plamenom gorećeg Rima.
Ako odbijaš tvoja... -Ako budeš pregovarač u ime države,
tvoj će mudri jezik učiniti više nego naša
vojska, možda će zaustaviti našeg seljaka.
Ne, ne mešam se u to. -Molim te, idi njemu.
Zašto bih ja morao?
Samo probaj tvojom ljubavlju da spasiš Rim, od Marciusa.
Dobro, i da mu kažem Marciuse vrati mi se,
kao što se je Titus vratio, nepovređen. Šta onda?
Ipak tvoja dobra volja imaće zasluge od Rima.
Ti znaš put do njegove dobrote, i ne možeš se zagubiti.
Preduzeću.
Mislim da će me saslušati.
Nikada ga neće saslušati.
Ne?
Kažem vam, on sedi na zlatu,
njegove oči se crvene nad 'spaljenim Rimom'.
Slavni bogovi sede u svetom sinodu i govore o njegovom procvatu.
i vole njega više nego li njegovog starog prijatelja Meneniusa!
O Martiuse, Martiuse!
Ti pripremaš vatru za nas.
Vidi,
Evo vode da je ugasi.
Jedva se pokrenuh da dođem tebi, osiguran od sebe samog.
Prođoh tvoje kapije,
i zaklinjem te da oprostiš Rimu,
Odlazi!
Kako?
Odlazi!?
Žena, majka, dete, ne poznajem ih.
Moji planovi su usmereni ka drugima.
Gdine... -Zato, odlazi.
Još jedna reč, Meneniuse, I neću te čuti da govoriš.
Ovaj Marcius je izrastao iz čoveka u zmaja.
On ima krila.
On je više od jezive stvari.
U njemu ima milosti, kao mleka u mužjaku tigra.
Coriolanus i Aufidius otpočinju napad na Rim.
Moj gospode i muže!
Ove oči nisu iste koje sam imao u Rimu.
Tuga nas je naterala da se promenimo.
Najbolje od mog mesa,
oprosti mi moju tiraniju.
ali ne traži mi za to 'oprost našim Rimljanima'.
O, poljubac...
dug kao moje izgnanstvo.
Sladak kao moja osveta!
Vama bogovima! Prazne reči.
Najplemenitiju majku na svetu ostavih bez pozdrava.
Potonite, moja kolena, u zemlji.
O, ustani blagosiljam te!
Dok, dok ja klečim pred tobom.
Šta je ovo? Ti klečiš predamnom?
Tvom ispravljenom sinu?
Mom ratniku. Kojeg sačinih.
Ovo je jadan sadržaj tebe,
koji se može tumačiti kao ti.
Bog ratnika, objavljuje namere plemenitih,
koje ti moraš potvrditi, da postidiš neosetljive,
Na kolena, sine. Čak i on,
tvoja žena, ova dama, i ja sama, su tvoji molitelji.
Preklinjem te za mir! Ili, ako pitaš, zapamti ovo:
Ne naređuj mi da otpustim svoje vojnike,
ili kapituliram nad Rimskim mehanizmom.
Reci mi u čemu sam neprirodan.
Nije mi želja da sjedinim moje besove i osvete sa tvojim hladnim razlozima.
O, dosta je, dosta je!
Rekao si da nam nećeš ništa dati,
Zato nemamo šta da tražimo, što već nisi odbio. Ipak ćemo pitati.
Pošto, odbiješ naš zahtev, krivica će visiti na tebi. Zato nas poslušaj.
Aufidius, i vi Volscesi, beležite, ovo ništavilo iz Rima.
Tvoja molba?
Trebamo li ćutati i ne govoriti,
naša odela i položaj tela će prikazati kakav smo život vodili pre izgnanstva.
Misli!
Koliko još nesrećne dece ćemo stvoriti,
dok nećemo ispuniti naše oči radošću,
dok se srca radosno ne vesele.
Stegnućemo njih plakanjem i drhtanjem sa strahom i tugom.
Nateraćemo majku, ženu i dete da vide...
sina, muža i oca kako rascepa njihovu državu.
Moramo naći očiglednu propast,
iako imasmo naše želje, koja strana treba pobediti,
ma koja.
Zar ćemo ih morati, kao zarobljenike, u okovima našim ulicama voditi,
ili trijumfalno marširati na ruševinama naše zemlje,
i tapšati dlanovima u korist hrabro...
prolivene krvi tvoje žene i deteta.
Ja lično,
sine,
ne nameravam da čekam bogatstvo dok se ovi ratovi ne odluče.
ako te ne mogu ubediti da radije prikažeš plemenito
milosrđe obema stranama, već propast jedne,
tvoja će jedinica uskoro marširati u napadu na tvoju zemlju.
I gaziti po materici tvoje majke,
To ti donosiš ovom svetu. -Aj, meni,
što dovedoh ovog dečaka, da očuvam njegovo ime za sva vremena.
Neće gaziti po meni!
Skloniću se dok ne stasam,
i onda ću se boriti!
Sedeo sam predugo. -Ne, ne beži od nas.
Ako naš zahtev ne služi ničemu,
da spasi Rimljanje, otuda da uništi Volscese koji tebi služe,
možda ćeš osuditi nas, otrovom tvoje časti, ne.
Naš zahtev je da izmiriš i njih,
tako da Volscesi mogu reći 'Ovu milost koju prikazasmo'...
Rimljanima, 'Ovo isporučismo, '
i obe strane tebi salutiraju i plačeći govore
'Blagosloveni bili što sklopiste ovaj mir!'
Reci mi, sine.
Zašto ne govoriš?
Kćeri, govori ti.
Nije ga briga za tvoju žalost. Pričaj ti, dečače.
Možda će ga tvoje detinjstvo maknuti ako naši razlozi neće.
Nema čoveka na svetu koji je više omeđen od majke,
još mi i dopušta da brbljam sebi u bradu.
Tvoju mržnju nikada u životu ne pokaza svojoj majci,
bilo kakvu učtivost, kada ona, jadna kokoška, kokodače tebi o ratovima,
i sigurnom domu, ispunjenom tvojom časti.
Reci nešto o mojim zahtevima ili me odgurni, ali ako ne bude odgovor,
Tebi nek je na čast.
I bogovi će tebe prokleti.
Da tebe obuzdaju moje dužnosti, koja pripada majčinom delu.
Dole, dame, osramotimo ga našim preklinjanjem.
Dole!
Ovo je poslednje!
Molite se,
pa idemo kući Rimu, da umremo među našim komšijama.
Ne,
gledajte ovog dečaka,
koji nam ne može reći ono što želi,
ali kolena i njegove šake mole za pomirenje,
da li to nije dovoljan razlog,
da nas ne odbiješ.
Hajde, idemo.
Volsciani su njegova majka,
Žena mu je Corioli,
a njegovo dete nalik je njemu.
Ipak daj nam otpust.
Ja ću ćutati dok naš grad gori, i onda ću reći.
O majko,
majko!
Šta učini?
Gledajte,
nebesa,
otvorite se,
da bogovi pogledaju dole,
i ismevaju ovu neprirodnu scenu.
O, moja majko, majko!
O, majko!
Ah!
Pobedila si,
srećna pobeda za Rim.
Ali, u tvog sina... veruj,
O, veruj!
Naj,
opasnije gospodariš njime,
najsmrtonosnije za njega.
Ali, neka bude.
Aufidius,
Premda ne mogu voditi istinit rat, donosim mir.
A sad, dobri Aufidiuse, da si bio na
mom mestu, ne bi li poslušao svoju majku?
Ili je darivao manje, Aufidius?
Dirnut sam.
Usudi se i zakuni me! I, gdine, nije mala stvar,
naterati moje oči na plač.
Ali, dobri gdine, kakav bi mir ti doneo,
posavetuj me.
Veseo je ovaj dan u kome sačuvasmo Rim.
Ne, ne od isterivanja Tarquinsa.
Svi imamo veliki razlog,
da se zahvalimo.
Pod našim gospodarom, za život Rima!
Šta je sa našim generalom?
Kao sa čovekom koji je ubio sopstveno milosrđe.
Njegova hrabrost ostaće neizvesna zbog velikih razlika.
Ali pad ma kojih donosi preživelog naslednika.
Znam.
I moj izgovor je da napadnem njega kada odobri mir.
Ja sam ga uzdigao,
i založio sam moju čast za njegovu istinu.
Koja je bila tako velika.
On zaliva svoje nove biljke rosom ulagivanja.
Obmanuo je toliko mojih prijatelja.
i na kraju, ispao sam mu sledbenik, a ne partner,
nagradio me je svojim odobravanjem, kao da sam mu ja bio najamnik.
Jeste, moj gospodaru. Vojska je obmanuta,
i, na kraju, kada je krenuo na Rim,
nije želeo manji trofej od slave...
Eto ga.
Zbog njega se moji mišići moraju rastegnuti.
Za par kapi ženskog ruma,
koji je jeftin kao laž,
prodao je krv i znoj naše velike akcije.
Stoga mora umreti.
Uzdignućemo se u njegovom padu.
Izgleda je stigao!
Vratio sam tvog vojnika,
Nema više inficiranih rodoljuba, odsad.
ali će ostati pod tvojom komandom.
Postigli smo mir. Bez gubljena časti Volsciana.
Na sram Rimljana.
Recite izdajniku, najvećeg stepena. Zloupotrebio je našu moć.
Izdajnik? Šta sad!
Ej, izdajniče, Marcius!
Marcius? -Ej, Marcius, Caius Marcius!
Zašto misliš da slavim to otimanje, tvog ukradenog imena Coriolanus?
Podmuklo je izdao naš dogovor,
odustao si, zbog mrvica draži, tvog grada Rima,
Rekoh tvog grada,
tvojoj ženi i majci.
Razbijam njegovu kletvu i odluku kao parče trule svile,
nikad ne priznajem savetnika rata, nad suzama njegovih dojilja.
On plače i urla nad mojom pobedom,
Slušam tebe, Mars?
Ime ti nije božije, ti plačljivi dečače!
Nemerljivi lažove, tvoja mržnja ispuni mi srce.
Dečače! O robe!
Isecite me na delove Volscesi, ljudi i mladići,
Okrvavi tvoju oštricu sa mnom. Dečače!
Ako si istinite anale ispisao,
ove ovde, da si orao u golubarniku,
Strahovali ste od mene Volsciani u Corioliju.
Od mene samog. Dečače!
Neka umre zbog toga.
prevod: Miloš Vojinović
CORIOLANUS