БЕЗСЛАВНИ КОПИЛЕТА един филм на Куентин Тарантино
Глава първа: Преди много, много години...
В окупираната от нацистите Франция.
Татко!
Влез вътре и затвори вратата.
Жули, донеси вода да се измия
и се прибери вътре при сестрите си.
Готово, тате.
Благодаря ти, скъпа. Прибери се и се погрижи за майка си.
Недей да тичаш!
Това ли е имотът на Пиер Лападит? - Да, хер полковник.
Остани тук докато не те повикам, Херман.
Това ли е имотът на Пиер Лападит?
Аз съм Пиер Лападит.
За мен е удоволствие, мосю Лападит.
Аз съм полковникът от СС Ханс Ланда.
Какво мога да направя за вас? - Надявах се да ме поканите у вас
и да си поговорим честно и откровено.
Разбира се. Заповядайте.
Полковник Ланда, това е моето семейство.
Мадмоазел, аз съм полковникът от СС Ханс Ланда,
на вашите услуги.
Слуховете, които чух в селото, се потвърдиха напълно.
Дъщерите ви са една от друга по-хубави.
Благодаря ви.
Моля, седнете.
Сюзен, ще донесеш ли вино на полковника?
Не, не! Благодаря, мосю Лападит, но никакъв алкохол!
Но тъй като тук отглеждате крави, сигурно ви се намира и мляко, нали?
Да. - Тогава не бих отказал малко мляко.
Чудесно. - Жулиен, затвори прозореца.
Благодаря.
Мосю, и за семейството ви, и за кравите ви, аз казвам...
Браво!
Благодаря.
Моля, седнете при мен на вашата маса.
Добре.
Мосю Лападит,
трябва да поговорим насаме.
Както забелязахте, аз оставих хората си навън.
Нали момичетата няма да се обидят, ако ги помоля да излязат навън?
Прав сте. Шарлот, излез със сестрите си навън.
С полковника трябва да поговорим насаме.
Мосю Лападит,
ужасно съжалявам, но френският ми стига дотук.
Търсенето на подходящите думи само ще ме притесни още повече.
Разбрах, че говорите отлично английски, вярно ли е?
Да. - Аз също.
И тъй като това е вашият дом, аз най-учтиво ви моля
да продължим да разговаряме на английски.
Разбира се.
Мосю Лападит, аз познавам отлично вашето семейство,
но не знам дали вие знаете кой съм аз.
Чували ли сте за мен? - Да.
Чудесно. Знаете ли какво ми е заповядано да правя във Франция?
Да. - Моля, споделете какво сте чули.
Чух, че фюрерът ви е поверил
издирването на останалите във Франция евреи,
които или се крият, или прикриват произхода си.
Самият фюрер не би се изразил по-добре.
Но причината за вашето посещение,
колкото и да ми е приятно то,
е загадка за мен.
Преди 9 месеца немците дойдоха тук да търсят скрити евреи
и не намериха нищо.
Знам това, прочетох докладите за този район.
Но както става с всеки бизнес, след смяната на управлението
винаги се получава дублиране в задачите.
Обикновено е чиста загуба на време, но просто трябва да се направи.
Просто искам да ви задам няколко въпроса, мосю.
Ако благоволите да ми отговорите,
моят отдел ще затвори досието ви.
Така...
Преди окупацията в този район е имало
4 еврейски семейства, все кравари като вас.
Семействата Доларак, Ролан, Лавит
и Драйфус. Нали така?
До колкото знам, да.
Хер полковник, ще ви преча ли, ако запаля лулата си?
О, моля ви, това е вашият дом, правете каквото ви е угодно.
Според тези документи
всичките еврейски семейства в района са били вписани тук,
с изключение на едно - сем. Драйфус.
Като че ли са просто са изчезнали по някое време.
Което ме навежда на мисълта, че или са успели да избягат,
или някой ги крие на много сигурно място.
Чували ли сте нещо за сем. Драйфус, мосю?
Само слухове. - Обожавам слуховете!
Фактите често са заблуждаващи, а слуховете носят истината в себе си.
И така, мосю Лападит, какви слухове за сем. Драйфус сте чули?
Пак повтарям, че това е само слух, но...
разбрахме, че те са успели да стигнат до Испания.
Значи се носят слухове, че са избягали?
Да.
Тъй като не сте ги познавали, дали ще можете да ми кажете
точно колко души са били в семейството и имената им?
Бяха петима,
Бащата, Якоб...
Жена му, Мириам...
Брат й, Боб...
На колко години е този Боб?
30 или 31.
Продължете. - И децата...
Амос и Шошана.
На колко години са децата?
Амос е на девет или десет.
А Шошана? - Шошана беше на...
18 или 19, не съм сигурен.
Мисля, че това е всичко.
Преди да тръгна, може ли да получа още една чаша мляко?
Разбира се.
Мосю, знаете ли прякора, който вашите сънародници ми дадоха?
Подобни неща не ме интересуват.
Но знаете, как ме наричат.
Да, знам.
Какво знаете?
Че ви наричат Ловеца на евреи. - Точно така.
Разбирам неохотата ви да го произнесете.
Преди да го убият, Хайдрих очевидно е ненавиждал прякора "Палача",
даден му от добрите хорица в Прага. Защо ли, питам аз.
Той изглежда е направил всичко по силите си, за да го спечели.
Аз, от друга страна, обожавам неофициалната си титла,
точно защото сам си я спечелих.
Онова, което ме прави толкова ефективен ловец на евреи,
и което не е характерно за другите немски войници,
е, че аз мога да мисля като евреин.
Докато те могат да мислят само като германци,
или по-точно като германски войници.
Ако трябва да търсим нещо животинско у германеца,
то това е ловкостта и хищническия инстинкт на ястреба.
Но ако трябва да търсим животинското у евреина,
то ще намерим само качества на плъх.
Вярно, че фюрерът и Гьобелс пропагандират точно това,
но изводите ни са различни.
Аз не приемам сравнението за обида.
Само си помислете
в какъв свят живее плъхът. Ужасно враждебен свят.
Ако в този миг един плъх прекоси прага ви,
няма ли да го посрещнете враждебно?
Сигурно.
Някой плъх да е направил нещо, за да заслужи тази неприязън?
Плъховете разнасят болести, хапят хората...
Плъховете са били причина за бубонната чума, много отдавна.
Смея да заявя, че всяка болест, носена от плъха,
може да бъде пренесена и от катерица.
Не сте ли съгласен с мен? - Да.
И въпреки това не изпитвате към катериците подобна враждебност?
Не. - Не са ли все гризачи?
И като изключим опашките, те дори си приличат, нали?
Много интересна мисъл.
Колкото и да е интересна, тя въобще не промени отношението ви.
Ако в този момент през вратата мине плъх,
ще му предложите ли купичка с превъзходното ви мляко?
Най-вероятно не.
И аз така мисля.
Вие не ги харесвате. Неясно защо, просто са ви отвратителни.
Съответно немски войник претърсва къща,
в която подозира, че се крият евреи. Къде ще погледне ястребът?
Поглежда в хамбара, поглежда на тавана,
поглежда в мазето, навсякъде, където той би се скрил.
Но има толкова много места, където един ястреб не би се скрил.
Причината фюрерът да ме измъкне от любимите ми Алпи в Австрия
и да ме доведе в тази френска краварска провинция е,
че аз се сещам къде са тези места.
Защото знам на какво са способни човешките същества,
когато изгубят всякакво достойнство.
Може ли и аз да запаля лулата си?
Моля, чувствайте се като у дома си.
Така.
Работата ми изисква
да изпратя хората си в дома ви,
за да го претърсят щателно, преди окончателно
да ви задраскам от списъка си.
И ако бъде открито нещо нередно, а аз съм сигурен, че ще има...
Освен ако не ми кажете нещо, което да обезсмисли претърсването.
Освен това за всяка информация, която ще улесни работата ми,
не само няма да бъдете наказан, а дори ще бъдете възнаграден.
И наградата ще се изрази в това, че вашето семейство
няма да бъде притеснявано от немските военнослужещи,
докато трае окупацията на вашата страна.
Тук се укриват врагове на държавата, нали?
Да.
Криете ги под дъските на пода, нали?
Да.
Посочете ми района, където се крият.
Тъй като не чух шумове от бягство,
предполагам, че не говорят английски?
Да.
Сега ще премина на френски и искам да продължите маскарада, ясно ли е?
Да.
Мосю Лападит, благодаря ви за млякото
и за вашето гостоприемство.
Мисля, че повече нямам работа тук.
О, госпожици,
благодаря ви за отделеното време,
повече няма да притесняваме семейството ви.
Мосю Лападит, госпожици, аз ви казвам довиждане.
Довиждане, Шошана!
Глава втора: Безславните копелета
Мирно!
Казвам се лейтенант Алдо Рейн и събирам специален отряд.
Трябват ми осем войници. Осем американски евреи.
Май всички сте чували слуховете, че флотът скоро заминава.
Ами ние ще тръгнем малко преди тях.
Ще ни стоварят във Франция, облечени като цивилни.
Щом се озовем във вражеска територия,
ще започнем партизанска война
с една едничка цел:
да убиваме нацисти.
Не знам за вас, ама аз съм повече от сигурен,
че не слязох от Смоуки маунтинс и прекосих 5 хиляди мили вода,
проправих си с бой път през половината Сицилия
и скочих от шибания самолет, за да уча нацистите на човечност.
У тях няма такова нещо.
Те са армия от маниакални трепачи на евреи
и трябва да бъдат унищожени.
Ето защо открием ли кучи син в нацистка униформа,
той ще умре.
Аз съм изпратен тук, за да водя отряда.
Ще използваме партизанската тактика на апачите.
Ще бъдем жестоки с германците
и те ще ни познават по жестокостта ни.
А нея ще открият в изтърбушените, обезобразени
и осакатени тела на техните братя, които ще оставяме след нас.
И тогава те непрекъснато ще мислят за жестокостта,
която техните братя са изтърпели от нашите ръце,
от нашите ботуши и от остриетата на нашите ножове.
И германците ще се отвратят от нас.
Ще говорят за нас.
Ще се страхуват от нас.
И когато вечер заспят, и подсъзнателно започнат
да се измъчват заради злото, което са сторили,
мисълта за нас ще бъде най-голямото им мъчение.
Добре ли ви звучи? - Да, сър!
Точно това обичам да чувам.
Но искам да предупредя бъдещите воини...
Ако постъпите в отряда, вие сте задължени.
Задължени сте ми лично на мен.
Всеки един в отряда ми дължи 100 нацистки скалпа.
И аз си ги искам!
Или ще ми донесете по 100 нацистки скалпа,
свалени от сто мъртви нацисти, или ще умрете, докато се опитвате.
Не, не, не! Още колко ще трябва да търпя тези еврейски свине?
Те избиват хората ми като пилци!
Превръщат войниците на Третия райх в група страхливи баби!
Знаете ли последния слух, който са създали в страха си?
Че онзи, който ги убива, когото наричат "Мечока Юда", бил голем!
Това са войнишки легенди.
Никой не вярва, че Мечока Юда е голем.
Защо не? Те непрекъснато ни се изплъзват.
Появяват се и изчезват неочаквано.
Ако искате да ми докажете, че са от кръв и плът,
тогава ми ги доведете!
Ще ги обеся голи, на пръстите на краката им,
от Айфеловата кула.
После ще хвърля телата им канала,
за да ги ядат плъховете на Париж и да пируват с труповете им.
Клийщ! - Да, фюрере мой?
Искам да предадеш тази заповед на всички немски войници:
никога повече този дегенерат-евреин
да не бъде наричан Мечока Юда!
Да, фюрере мой. Все още ли искате да дойде ефрейтор Буц?
Кой е тоя ефрейтор Буц? - Искахте да се срещнете с него.
Взводът му попадна в засадата на лейтенант Рейн.
Само той оцеля. - Естествено, че искам да го видя!
Благодаря, че ми напомни. Изпрати го при мен.
Само трима останахме живи. Другите бяха избити.
Един ни пазеше, докато другите сваляха косите.
Хей, Ашбърг,
доведи сержанта тука. - Хей, ти, тръгвай.
Сержант Вернер Рахтман.
Лейтенант Алдо Рейн, приятно ми е.
Знаеш ли какво означава "седни"?
Да. - Тогава седни.
Как ти е английския? Ако не е добър, ще викна две момчета да превеждат.
Уики ей там е австрийски евреин, духна от Мюнхен, докато можеше.
Дойде в Америка, влезе в армията и се върна да ви го върне.
А онзи приятел може да ти е познат.
Сержант Хюго Стиглиц. Чувал ли си за него?
Всички в немската армия са чували за Хуго Щиглиц.
Предателят ХУГО ЩИГЛИЦ уби 13 немски офицери
Причината Хюго Стиглиц да е толкова прочут е много проста.
Като немски редови офицер, той убил 13 офицери от Гестапо.
Вместо да го разстреля,
генщаба решил да го прати в Берлин за назидание на други.
Няма нужда да споменавам, че щом копелетата чуха за него,
той така и не стигна до там.
Сержант Хюго Стиглиц?
Лейтенант Алдо Рейн, водач на копелетата.
Да си чувал за нас?
Да знаеш, че сме големи почитатели на работата ти.
Стигне ли се до убиването на нацисти...
Мисля, че показваш невероятен талант.
А аз имам око за таланти като теб.
Но статусът ти на убиец на нацисти е все още на ниво аматьор.
Дойдохме да разберем дали не ти се става професионалист.
Значи знаеш кои сме?
Ти си Алдо Апача.
Щом си чувал за нас, значи знаеш, че не взимаме пленници.
Работата ни е да избиваме нацисти.
И да ти кажа, брат'чет, бизнесът процъфтява.
Значи приключваме тая работа по два начина.
Или те убиваме, или те пускаме да си ходиш.
Дали ще напуснеш жив този кръг, зависи изцяло от теб.
Нагоре по пътя има една овощна градина.
Знаем, че освен теб наоколо се мотае още един патрул.
Ако в него има снайперисти, оная градинка ще е рай за тях.
Така че ако имаш мерак отново да похапнеш от любимия си сандвич,
ще ми покажеш на ей тая карта тука къде се намират.
Ще ми кажеш колко са на брой
и как са въоръжени.
Не може да очаквате от мен нещо, което да застраши живота им.
Да ти кажа, Вернер, много бъркаш. Точно това очаквам от теб.
Искам да знам дали в клоните на дърветата се крият немци.
И ти ще ми кажеш веднага дали е така.
Сега ми посочи с пръст на тази карта къде е разположен отрядът,
колко души са в него и какви играчки си носят.
Моите уважения, но отказвам, сър.
Чуваш ли това?
Да.
Това е сержант Дони Доновиц,
известен повече с прякора си
Мечока Юда.
Щом си чувал за Алдо Апача, сигурно знаеш и Мечока Юда.
Чувал съм за него. - Какво си чувал?
Че пребива немските войници с прът.
Размазва им черепите с бейзболна бухалка.
Сега ще те питам за последен път и ако отново откажеш с уважение,
Мечока Юда ще си вземе бухалката и ще те пребие до смърт.
Затова си вдигни шницелския пръст и го сложи на картата.
Да го духаш ти и еврейските ти псета!
Вернер, нямаш представа колко се радвам да го чуя.
Да гледаме тупалките на Дони е все едно да ходим на кино!
Дони! - Да?
Тук има един фриц, който иска да умре за родината си.
Направи му това удоволствие.
Убивал ли си евреи?
Много пъти.
Ако бях на ваше място, досега да съм напълнил гащите.
Ти!
Мамка му, Хършбърг! Доведи ми другия.
Жив! -Ставай, задник!
Мърдай, да не те размажа по земята.
Английски? - Не.
Уики!
Питай го дали иска да живее. - Искам, сър.
Покажи ми на тая карта позицията на патрула.
Питай го колко са немците.
Около дванайсет.
Как са въоръжени?
Една картечница, окопана ей тук, насочена на север.
Защо те оставиха жив? - Искаха да разкажа за тях.
Не разказвай на шефовете си всичко, което стана тук. Ще те убият.
Но ще искат да разберат с какво си толкова специален, че сме те пуснали.
Кажи им, че сме те оставили жив, за да разкажеш
какво правим с всеки нацист, който ни падне в ръцете.
Ще си затваряш устата! Да не си казал на никого!
Попаднал си в засада и си успял да се измъкнеш.
Ни дума за случилото се!
Да, фюрере мой.
Белязаха ли те като другите оцелели?
Да, фюрере мой.
Да речем, че те пуснем и доживееш края на войната. Какво ще правиш?
Щял да прегърне майка си.
Колко мило. Питай го дали ще свали униформата.
Ще я изгори. - Така си и знаехме.
Това не ни харесва.
Предпочитаме нашите нацисти в униформа. Забелязват се по-лесно,
просто ей така.
Ако свалиш униформата, никой няма да знае, че си нацист.
А това не ни устройва.
Затова ще ти дам нещо, което няма да можеш да свалиш.
Знаеш ли, лейтенант, много си добър!
Нали знаеш как се стига до Карнеги хол? С много практика.
Глава трета: Една германска вечер в Париж
КИНО
БЕЛИЯТ АД НА ПИЦ ПАЛЮ
ЛЕНИ РИФЕНЩАЛ в БЕЛИЯТ АД НА ПИЦ ПАЛЮ
Шошана Драйфус. Почти 4 години след смъртта на семейството й.
Какво започва утре?
Фестивал на Макс Линдер.
Винаги съм го предпочитал пред Чаплин.
Само дето така и не направи толкова добър филм като "Хлапето".
Сцената с преследването е превъзходна!
Обожавам това кино. - Благодаря.
Ваше ли е? - Питате дали съм собственичката?
Да.
Как така толкова младо момиче притежава кино?
Леля ми го завеща.
Благодаря за вечерта на немското кино.
Нямах друг избор. Но моля.
Обожавам планинските филми на Рифенщал. Като "Пиц Палю".
Радвам се да видя френско момиче, което се възхищава на Рифенщал.
Не бих казала, че изпитвам възхищение към фройлайн Рифенщал.
Но поне се възхищавате на режисьора Пабст, нали?
Затова сте вписала името му в плаката.
Не е задължително да го правите.
Аз съм французойка. В нашата страна уважаваме режисьорите.
Дори германските? - Дори тях.
Благодаря за помощта. Сбогом.
Но вие не сте го завършили! - Ще завърша утре сутринта.
Бихте ли ми казали името си?
Искате ли да видите документите ми?
Еманюел Мимю. Хубаво име.
Благодаря. Приключихте ли с документите?
Мадмоазел, позволете да ви се представя. Фредерик Цолер.
За мен беше удоволствие да поговоря с почитател на киното.
Лека нощ, мадмоазел. Сбогом.
Добър ден, мадмоазел. Мога ли да седна при вас?
Вижте, Фредерик... - О! Вие помните името ми!
Да. Изглеждате ми доста приятен младеж...
Благодаря. Но въпреки това...
Искам да спрете да ми досаждате.
Моля да ме извините, мадмоазел. Аз не съм досадник.
Просто се опитвам да се държа приятелски.
Не искам да се сприятелявам с вас. - Защо не?
Не се вдетинявайте. Знаете защо.
Аз съм повече от една униформа. - Не и за мен.
Ако искате френско гадже, вземете някое от момичетата на Виши.
Кой сте вие? - Нали казахте - просто униформа.
Не сте обикновен войник. Да не сте нечий син?
Повечето войници са нечии синове.
Наистина сте късметлийка, щом ходите с герой от войната.
Не, не, мадмоазел не ми е приятелка.
О, значи сте герой от войната? С какво заслужихте тази слава?
Намирах се в една камбанария в едно забутано руско градче.
В гнездото бяхме само аз и хиляда куршума срещу 300 руски войници.
Какво е това гнездо?
О, така снайперистите наричат места като камбанариите.
Високо място, с изглед на 360 градуса. Много полезно.
Колко руснаци убихте? - 68.
Първия ден.
150 на втория.
Трийсет и двама на третия. Другите останаха за четвъртия.
Моята история предизвика голям интерес в Германия.
Нарекоха ме "германският сержант Йорк".
Може и да направят филм за вас.
Точно това си помисли и Йозеф Гьобелс и го направи.
Нарече филма "Гордостта на нацията"
и ме покани за главната роля.
Из цял Париж са разлепени плакати, затова е всичкото това внимание.
"Гордостта на нацията" е за вас?
И вие играете главната роля? - Знам. Забавно, нали?
Въобще не е. И защо сте дошли в Париж, да си починете?
Сбогом.
Мадмоазел Мимю? - Да?
Моля ви, заради мен, разговаряйте с нея на френски.
Това вашето кино ли е? - Да.
Кажете й да дойде с нас. - Слезте долу.
Влезте в колата.
Не разбирам какво съм направила? - Пита какво е направила.
Вкарай си задника в колата.
Единствено поколението на робите
позволява на Америка да ни конкурира в спорта.
Американското олимпийско злато е спечелено с негърска пот.
Йозеф Гьобелс: вторият човек в Третия райх.
Ти дойде! Не бях сигурен, че ще приемеш поканата.
Покана ли? - Това ли е младата дама, Фредерик?
Да, доктор Гьобелс. Еманюел, искам да те представя.
Еманюел Мимю, запознайте се с министъра на пропагандата,
началник на цялата немска филмова индустрия
и след като вече съм актьор - моят шеф доктор Йозеф Гьобелс.
Вашата славата ви изпреварва, мадмоазел Мимю.
Това би трябвало да е преводачката от френски на д-р Гьобелс,
мадмоазел Франческа Мондино. - Добър ден.
Добър ден.
Вече се запознахте с моя майор... - Да, но пропуснах да спомена,
че аз съм майор Дитер Хелстром от Гестапо, на вашите услуги.
Всичко е наред, нали? Моля, седнете.
Опитайте шампанското. Много е добро.
Мадмоазел, би трябвало да съм ви ядосан.
Пристигам във Франция и искам да вечерям с моята звезда...
А той се превърнал в събитието на Париж
и трябва да си уговарям час за среща!
Хората чакат с дни, за да се срещнат с мен.
Но за фюрера и редник Цолер чакам аз.
И най-накрая получавам шанса да разговарям с този редник,
но през цялото време той говори само за вас и вашето кино.
Фройлайн Мимю, да говорим за работа. - Д-р Гьобелс, не съм и казал още.
Ако не е пълна глупачка, досега да е разбрала.
Все пак управлява киносалон. Франческа, кажи й.
Опитват се да ви кажат, че Цолер прекара последния час в опити
да убеди Гьобелс да премести премиерата във вашия киносалон.
Какво? - Аз исках да й кажа.
Мамка му. Извинете ме, редник. - Какъв е проблемът?
Редникът сам искаше да й съобщи за промяната.
Глупости!
Докато не й задам няколко въпроса, нищо няма да се промени.
За протокола още не съм се съгласил на промяната.
Отбелязано е.
Имате ли ложи? - Да.
Колко? - Две.
По-добре ще е да са повече. Колко места има в залата?
350.
Пфу, с 400 по-малко от Риц!
Но хер Гьобелс, това не е чак толкова лошо.
Сам казахте, че не искате да ласкаете всеки двуличен френски буржоа.
По-малкото места ще направят събитието още по-специално.
Вместо да се опитвате да напълните залата, те ще се избиват за места.
Пък и на кого му пука за французите? Това е една германска вечер,
германско събитие, германско празненство!
За мен, за армията, генщаба, за семействата и приятелите ни.
Там трябва да са само хората, които наистина ще оценят моя филм.
Подобрил си риториката си. Изглежда създадох чудовище.
Много убедително чудовище.
След края на войната те чака политиката!
В интерес на истината, редник, аз съм склонен
да удовлетворя искането ти.
Но първо искам да изгледам един филм в киносалона на младата дама.
Мадмоазел, довечера ще затворите киното за частна прожекция.
Какви немски филми можете да ми покажете?
О, Ланда! Най-после сте тук!
Полк. Ланда ще отговаря за сигурността на премиерата.
Очарован съм.
А сега трябва да отведа министъра на следващата му среща.
Тя е като истински надзирател на роби. Френски надзирател!
Всъщност като отговорник по сигурността,
бих искал първо да поговоря с мадмоазел Мимю.
За какво ще говорите?
Дали пък този редник не поставя под въпрос заповедта на полковник?
Или пък съм твърде докачлив? - Нищо такова, полковник.
Никой не поставя под въпрос авторитета ви.
Но репутацията ви ви изпреварва. Трябва ли да бъдем притеснени?
Ханс, момчето не ти мисли злото. Просто е влюбено до уши.
И е прав. За вас се носят легенди. - Няма за какво да се притеснявате.
Просто като шеф на охраната искам да поговоря
със собственика на новия киносалон, където ще бъде премиерата.
Опитвали ли сте щрудела тук? - Не.
Не е проблем.
Как се запознахте с този младеж?
Два щрудела, за мен и за мадмоазел.
За мен кафе, а за нея чаша мляко.
И така, мадмоазел, бяхте започнали да обяснявате...
Допреди два дни въобще не познавах редник Цолер.
Беше просто клиент в киното. Разговаряхме няколко пъти...
Мадмоазел, извинете, че ви прекъсвам...
Това е чиста формалност, няма защо да се притеснявате.
Извинете, забравих да поръчам бита сметана.
Ще изчакам сметаната.
И така, Еманюел... Мога ли да ви наричам така?
И така, Еманюел, обяснете ми как така
младо момиче като вас притежава толкова голям киносалон?
След вас.
Какво ще кажете?
Както казах, не е чак толкова лош.
Кажете ми как се сдобихте с това кино.
Преди беше на леля и чичо.
Как се казваха те? - Жан-Пиер и Ада Мимю.
Къде са те сега? - Чичо загина при атаката.
Съжалявам. Продължете.
Леля Ада почина от треска миналата пролет.
Разбрах, че за вас работи един негър?
Да.
Той е французин. Казва се Марсел.
Работил е с леля и чичо, когато отворили киното.
Само той остана да работи за мен.
И какво работи? - Прожекционист.
Добър ли е? - Най-добрият.
Това може да се окаже добра работа за тях.
Вие можете ли да работите с кинопрожектора?
Разбира се.
Тъй като много добре познавам министъра,
съм повече то сигурен, че той няма да повери успеха на премиерата
в ръцете на един негър.
Но ако се случи така,
че събитието се проведе във вашия киносалон,
колкото и да е кадърен вашият негър,
вие ще работите с кинопрожектора.
Съгласна ли сте? - Да.
Цигара?
Немски са. Френските са обида за тютюна.
Исках да ви попитам още нещо...
Но ако щете вярвайте, забравих какво беше.
Сигурно не е било толкова важно.
До довечера.
Често казано, оценявам скромността на залата.
Киносалонът ви вдъхва уважение, почти като църква.
А можем да поукрасим мястото.
Ще вземем някои картини от Лувъра и ще ги окачим във фоайето.
Не може така, скъпи, това е музей.
Въобще не ме интересува!
Искам и онзи прекрасен полилей от Версай!
Какво ще правим, по дяволите?
Изглежда ще домакинстваме нацистка премиера.
Ясно, но както вече казах, какво ще правим, по дяволите?
Трябва да поговорим за това. - За кое?
Ще ги заключим вътре и ще подпалим сградата.
Ти го каза. Идеята не е моя.
Не, наша е. Ще го направим заедно.
Щом веднъж сами успяхме да го спасим да не изгори,
значи можем и сами да го изгорим.
Да, Шошана, можем. - Заедно с колекцията
от 350 нитратни филмови ленти на мадам Мимю.
Няма да имаме нужда от експлозиви.
Тоест няма да имаме нужда от допълнителни експлозиви.
По онова време 35-милиметровата лента бе толкова лесно запалима,
че не можеше да се изнесе на слънчева светлина.
Не можеш да ги качиш в обществения транспорт.
Това са филми. Лесно запалими.
Защото нитратната лента гори три пъти по-бързо от хартията.
Шошана има колекция от повече от 350
филма, запечатани на нитратни ленти.
Ще изгоря тази сграда в нощта на нацистите.
И тъй като смятам да го направя, и двамата знаем,
че няма да ми позволиш да го направя сама.
Защото се обичаме и защото вярвам само на теб.
Но няма да направим само това.
Дали камерата, която записва и звук, още работи?
Работи чудесно.
Миналата седмица записах един китарист в кафенето.
За какво ти е снимачно оборудване?
Защото, скъпи ми Марсел, ние ще заснемем един филм.
Само за нацистите.
Глава четвърта: Операция КИНО
Насам, лейтенант.
Лейтенант Арчи Хикокс се явява по служба, сър.
Генерал Ед Фенек. Свободно, Хикокс.
Питие?
Ако ми предложите скоч и вода, ще пия скоч и вода.
Браво на теб. А сега си го приготви сам, като добро момче.
Барът е в глобуса.
Вие ще желаете ли нещо, сър?
Уиски, чисто. Без разни боклуци вътре.
Тук пише, че говорите свободно немски.
Като Макс и Мориц.
С какво се занимавахте преди войната?
Аз съм филмов критик. - Какви умения притежавате?
Ами пиша ревюта и статии за "Филми и филмопроизводители".
Имам издадени две книги.
Впечатляващо. Не се стеснявайте, кажете как са озаглавени те?
Първата е "Изкуство на окото, сърцето и съзнанието:
изследване на немското кино през 20-те."
А втората се нарича "Да Винчи в 24 кадъра".
критическо филмово изследване на немския режисьор Г. В. Пабст.
За какво ще пием, сър? - Ами да видим...
Долу Хитлер. - Колкото се може по-долу, сър.
Познато ли ви е немското кино по време на Третия райх?
Да. Всъщност не съм гледал филмите от последните три години,
но съм запознат с него.
Обяснете ми. - Моля, сър?
Нашата малка щуротия изисква познаването на немското кино
по време на Третия райх.
Разкажете ми за филмовите студиа при Гьобелс.
Гьобелс смята, че филмите които прави,
поставят началото на нова филмова епоха в немското кино.
Алтернатива на онова, което той счита за
еврейско-германско интелектуално кино на двайсетте.
И контролирания от евреите Холивуд. - И как се справя?
Ужасно съжалявам, сър, бихте ли повторили?
Казахте, че иска да бие евреите
в тяхната собствена игра.
В сравнение с, да речем, Луис Б. Майер...
Как се справя? - Всъщност доста добре.
Откакто Гьобелс се зае с това, през последните осем години
посещението в кината се е увеличило.
Луис Б. Майер едва ли е подходящият противник.
Мисля, че Гьобелс гледа на себе си по-скоро като на Дейвид Селзник.
Разкажи му накратко. - Лейтенант Хикокс,
бих искал да ви запозная с операция "Кино".
След три дни Йозеф Гьобелс ще проведе гала премиера
на един от новите си филми в Париж. - Кой филм, сър?
"Гордостта на нацията".
На това радостно събитие ще присъстват
Гьобелс, Гьоринг, Борман и по-голямата част от генщаба им,
включително високопоставени офицери от СС и Гестапо.
Да, и светилата на пропагандната им филмова индустрия.
Висшата раса на кино, а?
Общо взето всички развалени яйца са в една кошница.
Целта на операция "Кино" е...
Да пръснем кошницата.
"И като ланшни снегове
да напуснат таз земя." Много добре, сър.
Ще ви помага един екип на американските тайни служби,
дълбоко в тила на врага. Немците ги наричат "Копелетата".
"Копелетата"? - Да.
Не съм ги чувал. - Нали са от тайните служби.
Но фрицовете са, защото тези янки им разказват играта.
Ще скочите във Франция, на около 24 километра от Париж.
"Копелетата" ще ви очакват.
Първо ще отидете до едно малко селце, наречено Надин.
Там има една таверна, наречена "Моята луизианка".
Оттам ще ви поеме нашата агентка. На премиерата отивате с нея
и още двама членове на "Копелетата", родени в Германия.
Тя е уредила всичко, от което ще се нуждаете.
Как ще я позная? - Едва ли ще представлява трудност.
Вашият контакт е Бриджит фон Хамерсмарк.
Бриджит фон Хамерсмарк?
Немската филмова звезда работи за Англия?
Да. Вече стават две години.
Може да се каже, че операция "Кино" е нейна рожба.
Наистина. - Схванахте ли същността?
Така мисля, сър. Когато Париж се пържи.
Не ми каза, че проклетата среща ще се проведе в мазе.
Не знаех. - Каза, че е в някаква таверна.
Това е таверна. - Да, ама сме в мазето.
Боят в мазето е свързан с доста трудности.
Първата е, че се биеш в мазето.
Ами ако се качим и нея я няма? - Ще чакаме.
Не се тревожи, тя е британска шпионка,
ще дойде на срещата.
Ти си Стиглиц, нали? - Точно така, сър.
Чувам, че си много добър с това.
Знаеш ли, точно сега не си търсим неприятности.
Просто правим връзка с наш агент. Всичко ще е спокойно.
Но в случай, че греша
и нещата се объркат,
трябва да съм сигурен, че ще запазим спокойствие.
Не ви ли изглеждам спокоен?
Ами сега, като те гледам,
като че ли си.
Този ваш Стиглиц...
Не е от най-приказливите май.
Такива ли ви трябват? Приказливи?
Прав сте, лейтенант.
Ако я загазите тук, ние какво да правим?
Да се обзалагаме как ще свърши всичко?
Ако попаднем в беда, можем да се справим.
Но ако това се случи, погрижете се
нито един германец или французин да не се измъкне от това мазе.
Ако прикритието на фрау Фон Хамерсмарк се провали,
мисията е капут. - Като говорим за фрау Хамерсмарк,
чия беше идеята за срещата в този смъртоносен капан?
Тя избра мястото. - Не е ли превъзходно това?
Тя не е военен стратег, а просто актриса.
Не трябва да си Стоунуол Джаксън, за да избягваш боя в мазетата.
Не е търсела място за бой. Търсела е изолирано място,
без германци.
Аз съм литературен герой, американец съм
и точно в това е противоречието. - Няма никакво противоречие.
Националността на автора няма нищо общо с тази на героя.
Героят си е герой. Хамлет не е англичанин, той е датчанин.
А твоят герой е роден в Америка. - Колко мъдро!
А ако е бил женен, жена му ще се нарича ли скуоу?
Моят кръвен брат Олд Шетърхенд ли се нарича?
Карл Май ли ме е измислил? - Кой си ти?
Аз съм Винету, вождът на апачите!
Здравейте, скъпи мои! Идвам след минутка.
Само да си довърша играта с моите нови петима приятели.
Не бързайте, фрау Хамерсмарк. Забавлявайте се.
Ерик, скъпи, нека приятелите ми получат каквото пожелаят.
Разбира се, фрау фон Хамерсмарк. Вашите желания са заповед за мен.
Господа, мадам пита какво бихте желали за пиене.
Едно уиски. Две, три уискита. - Три уискита идват след минутка!
Извинете ме. Прекарах си страхотно, но трябва да вървя.
Благодаря. - Хей, картата ви!
Разбира се. А аз бях... Чингиз хан!
Никога нямаше да познаете.
Мислех, че тук идват повече французи, отколкото германци.
Да, обикновено е така.
Онзи сержант е станал баща.
Командирът му дал отпуск, за да го отпразнува с приятели.
Трябва да се махаме оттук. - Не.
Не, ще пием по едно.
Чаках ви в таверната, ще изглежда странно, ако си тръгнем веднага.
Права е. Седи си спокойно и си пий уискито.
Ерик, много ти благодаря.
Хей, ела да играеш на свободното място!
Не, не мога. Трябва да помагам на баща ми.
О, скъпа, върви да поиграеш.
Аз ще й превеждам. - Дръжте си ръцете по-далеч от нея.
Не се тревожете, аз ще ги пляскам през ръцете.
По-силна съм, отколкото изглеждам.
Шнапс, шнапс и още шнапс.
Искам да вдигна тост.
Да пием
за раждането на сина му Максимилиан.
Наздраве за Макс!
Има ново развитие. Мястото на премиерата е променено.
Защо? - Не знам, но това не е проблем.
Избраното кино е много по-малко от Риц.
Така че експлозивите ще са двойно по-ефективни.
Следващото нещо, което ще ви кажа, е колосално!
Опитайте се да запазите спокойствие.
Самият фюрер... - Фрау фон Хамерсмарк,
мислех си...
дали няма да дадете автограф на сина ми за рождения му ден?
С удоволствие, Вилхелм.
Този симпатичен войник днес е станал татко.
Вече измислихте ли му име? - Тъй вярно.
Казва се Максимилиан.
Максимилиан, чудесно име!
Благодаря, лейтенант.
Само най-доброто за малкия Максимилиан.
Благодаря ви, фройлайн, благодаря.
Сега Макс може и да не знае коя сте,
но ще разбере. Ще гледа всичките ви филми!
Ще порасне с филмите ви!
И с тази салфетка,
окачена над леглото му.
Вдигам тост за най-великата актриса
на Германия! Никакви Дитрих и Рифенщал, само фон Хамерсмарк!
Та новините са...
Фрау фон Хамерсмарк, какво ви води във Франция?
Това не е ваша работа.
Фройлайн може и да търпи досажданията ви
и глупавите ви пиянски изпълнения,
но на мен ми писна!
Трябва ли да ви напомням, сержант, че сте редови войник.
А това е офицерска маса!
Предлагам да спрете да досаждате на фройлайн
и да се върнете на масата си.
Простете, капитане, но акцентът ви е много странен.
Откъде сте?
Сержант! Или сте много пиян, или сте луд
да говорите по този начин на по-висш офицер!
Вие ще отговаряте за него!
Предлагам да го приберете или ще прекара
първия рожден ден на Максимилиан в затвора за пиянство!
Може ли да се намеся?
Също като нашият млад баща тук
и аз имам остро ухо за акцентите.
И също като него намирам вашия за странен.
Откъде сте, капитане? - Майоре, сега не е моментът...
Не говоря на вас, лейтенант Мюнхен.
Нито на вас, лейтенант Франкфурт.
Говоря на капитан Неясно-откъде.
Роден съм в малко селце в подножието на Пиц Палю.
Планината? - Да.
Там всички говорят така.
Гледали ли сте филма на Рифенщал? - Да.
Значи сте ме видели там.
Помните ли скиорите с факлите? - Да.
Това бяхме аз, баща ми, сестра ми и двамата ми братя.
Брат ми е толкова хубав, че г-н Пабст го даде в близък план.
Майоре, ако думата ми значи нещо,
аз подкрепям всичко, което каза младият капитан.
Наистина идва от подножието на Пиц Палю и участва във филма,
а брат му е много по-хубав от него.
Вървете при приятелите си.
Мога ли да седна при вас? - Разбира се, майоре.
Значи затова имате такъв акцент. Невероятно! Какво правите тук?
Освен, че се наслаждавам на питие в компанията на хубава дама?
Такова удоволствие не се нуждае от обяснение.
Имам предвид в тази страна.
Очевидно не сте разпределен тук, иначе щях да знам.
Знаете всеки германец във Франция?
Който заслужава вниманието ми.
Ето къде е проблемът.
Никога не сме твърдели, че заслужаваме нечие внимание.
Шегата настрана, какво правите във Франция?
Придружавам дамата на премиерата на Гьобелс.
Вие сте кавалерът на фройлайн фон Хамерсмарк?
Някой трябва да й дава огънче.
Капитанът е моят приятел, а и тримата са мои гости.
Ние сме стари приятели, майоре.
По-стари, отколкото една актриса би посмяла да си признае.
В такъв случай вдигам тост
за тримата щастливци в тази стая. - Наздраве.
Като че ли играта, която играят, е доста забавна.
Не се присъединих към тях, защото сте прав, капитане -
офицерите и редовите войници не бива да се смесват.
Но тъй като тук сме все офицери и една изтънчена дама,
не искате ли да поиграем? - Да, да! Една игра!
Чудесно!
Целта на играта е да напишете името на прочут човек върху картата.
Истински или измислен. Можете да напишете Конфуций
или доктор Фу Манчу. Ерик! Още моливи.
И трябва да са известни, а не леля Фрида.
След това слагате картата с лицето надолу от лявата си страна.
Човекът вдясно от вас ви подава своята карта.
Вие я вдигате, без да поглеждате, облизвате гърба
и я лепвате на челото си.
И след десетина въпроса трябва да познаете кой сте.
Изберете си име.
Аз започвам пръв, за да добиете представа.
Германец ли съм? - Не.
Значи съм американец? - Не.
Чакайте малко, той отива... - Не ставай смешен,
не е роден в Америка. - Обаче!
Съм посещавал Америка? - Да.
По нечие желание? - Не по вашето.
Може ли родината ми да се нарече... екзотична?
Това може да се отнесе и до джунглата и до Ориента.
Ще последвам инстинкта си. От джунглата ли съм?
Да.
Сега можете да попитате дали сте истински или измислен герой.
Мисля, че моето е твърде лесно, затова няма да питам.
Значи съм роден в джунглата?
Дошъл съм в Америка, но не по собствено желание.
Беше ми намекнато, че някой друг го е пожелал.
С кораб ли стигнах от джунглата до Америка?
Да. - И е било против волята ми?
Да!
Бил ли съм окован във вериги? - Да!
А в Америка бил ли съм окован? - Да!
Аз съм негър в Америка. - Не.
Тогава значи съм Кинг Конг.
Тъй като отговорих правилно, трябва да изпиете всичко на екс.
Кой е следващият? - Майоре, не искам да бъда груб,
но ние, четиримата, сме много добри приятели.
И не сме се виждали от доста време.
Боя се, майоре, че се натрапвате.
Не смятам така, капитане.
Само ако дамата сметне така, тогава съм натрапник.
Какво ще кажете? Натрапвам ли се? - Не.
И аз така мисля.
Явно младият капитан е имунизиран срещу чара ми.
Шегувам се. Разбира се, че се натрапвам.
Позволете да ви почерпя за последно и да се сбогувам с вас.
Ерик има 33-годишно шотландско уиски.
Какво ще кажете, господа? - Много мило от ваша страна.
Ерик, от 33-годишното и нови чаши!
Нали не искаме да го замърсим с помията, която пием.
Колко чаши? - Пет.
Без мен. Обичам скоч, но той не ме обича.
И аз не искам. Оставам на шампанско. - Три чаши.
За хилядолетния Райх!
Знам, че ме лъжете за всичко.
Чухте ли това?
Това беше звукът на моя валтер, насочен към топките ви.
Защо сте го насочили към топките ми?
Защото току що се издадохте, капитане.
Вие сте толкова германец, колкото този скоч.
Но, майоре... - Млъквай, курво.
Та какво искахте да кажете?
Щях да кажа, че ставаме двама.
Моят пистолет е насочен към топките ви още откакто седнахте.
Значи ставаме трима. От такова разстояние
съм същински Фредерик Цолер.
Изглежда сме попаднали в доста деликатна ситуация.
От вас очаквам, майоре,
да станете и да излезете с нас.
Не, не. Не мисля.
Опасявам се, че и двамата знаем,
че каквото и да се случи с останалите в тази стая,
ние двамата никога няма да я напуснем.
Жалко за приятелчетата на Вилхелм. Доста приятна групичка.
И тях ще трябва да застреляте.
Малкият Макс ще остане без баща.
Помислете върху това.
Ако това е всичко, старче,
сигурно няма да имаш нищо против да мина на английски.
Както желаете, капитане.
В ада има специално място за ония, които хабят добрия скоч.
И тъй като може би скоро ще застана пред вратите му...
Смея да заявя,
че това е адски добро пиене.
А сега, относно тая каша, в която сме се озовали...
Като че ли ви остава само едно нещо.
И какво е то? - Стиглиц.
Кажи сбогом на нацистките си топки.
Вие отвън какви сте? Англичани, американци, какви?
Американци. А ти?
Аз съм германец, идиот такъв!
За германец говориш много добре английски.
Вярно е.
Да поговорим. - Добре, говори.
Аз съм баща. Детето ми се роди днес.
Във Франкфурт, преди пет часа!
Казва се Макс.
Бяхме се събрали да го отпразнуваме.
Те започнаха да стрелят и да убиват! Не съм виновен аз!
Добре де, не си виновен.
Как се казваш, войнико? - Вилхелм.
От нашите остана ли някой жив? - Не.
Аз съм жива!
Кой е това?
Момичето от вашите ли е?
Кое момиче? - Как кое? Фон Хамерсмарк.
Да, от нашите е. - Така си и мислех.
Добре ли е тя? - Значи сега си с американците?
Проклета предателка!
Простреляна е, но е жива.
Добре, Вилхелм, навит ли си да сключим сделка?
А ти как се казваш? - Алдо.
Добре, Вилхелм, ето какво предлагам.
Пускаш един от хората ми да изведе момичето.
И никаква стрелба, нито ти, нито аз.
Взимаме момичето и си тръгваме. Толкова е просто, Уили.
Ти си тръгваш по твоя път, ние по нашия.
И малкия Макс ще може да играе с татко си.
Какво ще кажеш, Уили? Договорихме ли се?
Алдо? - Тук съм, Уили.
Ще ми се да ти повярвам... Но как бих могъл?
Имаш ли друг избор?
Добре, Алдо.
Ще ти се доверя. Слез долу.
Хей, Уили, какъв е тоя автомат! Нали се договорихме!
Така е, взимай момичето и се махай. - Не бързай толкова.
Трябваше да си вярваме, а не да се озовем в мексиканска ситуация.
Щеше да е мексиканска, ако бяхте насочили оръжията си към мен.
Насочил си оръжието към нас. Ако решиш да стреляш, мъртви сме.
Горе имат гранати. Ако ги хвърлят, ти си мъртъв.
Това си е мексиканска ситуация, а не се бяхме разбрали така!
Без доверие няма сделка! - Вилхелм,
помисли за малкия Максимилиан.
Добре, съгласен съм.
Взимайте си шибаната предателка и се махайте оттук!
Действай бързо, зарежи кучето.
Добре, господине.
Преди да извадим куршума, ми се ще да ти задам няколко въпроса.
Какви въпроси? - Трима от хората ми умряха там.
Кажи какво се случи. - Британският офицер
провали прикритието си и гестаповският офицер го усети.
Преди да стигнем до това кой застреля Джон,
защо извика хората ми на среща в мазе, пълно с фрицове?
Вие не бяхте вътре, затова присъствието им ви се струва странно.
В английския имаме дума за такова странно нещо и тя е "подозрително".
Не позволявайте на въображението ви да се вихри!
Нали видяхте сержанта, Уили?
Помните го, нали? - Да, помня.
Беше му се родило бебе.
Тъкмо беше станал баща!
Командващия му офицер го беше пуснал да го отпразнува.
Немците в таверната не бяха капан,
а просто трагично съвпадение!
Каква беше причината за стрелбата? - Англичанинът се издаде.
Как?
Той поръча три чаши. И вдигна три пръста, но без палеца.
Това е немското три.
Другото би изглеждало странно.
Един германец би го забелязал, така и стана.
Добре, да се престорим, че не е имало германци.
Каква трябваше да е следващата стъпка?
Смокинги. Да отидат на премиерата с военни униформи
при всичките офицери там, би било самоубийство.
Но ако отидеха като членове на немската киноиндустрия,
облечени в смокинги, щяха да се слеят с останалите.
Уредих шивача да е приготвил три смокинга за тази вечер.
Как щяхте да ги вкарате на премиерата?
Подайте ми чантата.
Лейтенант Хикокс щеше да е моят придружител.
Другите двама щяха да бъдат немски оператор и неговият асистент.
Можете ли да ни вкарате там?
Говорите ли немски по-добре от приятелите ви? Не.
Простреляна ли съм? Да!
Едва ли скоро ще мина под вълшебните прожектори по червения килим.
Поне не и утре вечер.
Но има нещо, което не ви е известно.
Случиха се две важни неща, свързани с операция "Кино".
Премиерата бе преместена от Риц на много по-малко място.
Промяна в последната минута? Това не е типично за германците.
Защо му е на Гьобелс да постъпва толкова странно?
Сигурно е свързано с другото важно нещо.
Което е?
Фюрерът ще присъства на премиерата.
Премислих решението си във връзка с парижката премиера
на "Гордостта на нацията".
Изминаха седмици, американците вече са на сушата,
а аз се улавям, че все по често мисля
за този млад мъж, редник Цолер.
Това момче направи нещо велико и смятам, че присъствието ми там
ще е от изключително значение.
Мама му стара!
Какво мислиш?
Шанса да насадим чичо Адолф изцяло променя нещата.
Какво означава това? - Че ще ни вкараш на оная премиера.
Напълно е възможно да си изгубя крака.
Сбогом, кариера, купон до дупка.
Как очакваш да мина по онзи килим?
Кучешкия доктор ще измъкне куршума от бедрото ти.
Ще го гипсира и ще разправяш как си паднала в планината.
Много по немски! Нали обичате да се катерите по планините?
Аз не. Обичам да пуша, да хапвам и да пия по ресторантите
но разбирам накъде биеш.
Ще те натъпчем с морфин докато не ти излезе през ушите
и после ще завлечем малкото ти задниче на онзи червен килим.
Знам, че това е глупав въпрос, още преди да го задам,
но вие, американците, говорите ли друг език освен английски?
Ние двамата говорим малко италиански.
Без съмнение с отвратителен акцент.
Но това не е чак толкова ужасно.
Германците нямат добър усет за италианския.
Значи ще мърморите на италиански и ще се държите нахално?
Горе-долу.
Добре звучи.
Пълна лайнарщина, но какво ни остава? Да си идем у дома?
Не, планът е добър. Ако не се издъните,
може и да ви вкарам вътре. Кой какво ще прави?
Ами аз говоря най-добре италиански, значи ще бъда твоя придружител.
Дони е вторият най-добър, той ще бъде италианския оператор.
Омар е третият, той ще бъде асистента.
Аз не говоря италиански. Така и казах, трети си.
Просто си дръж устата затворена. Даже започни да се упражняваш отсега.
Я, Хуго!
Виждам, че си се издигнал.
Лейтенант. При твоето досие, пълно с наказания за неподчинение?
Наистина забележително.
А това е Вилхелм Вики.
Роден в Австрия евреин, който емигрира в Съединените щати
когато нещата за израелитите се влошиха.
И двамата са родени в Германия членове на "Копилетата".
Нападали от засада немски отряди, облечени в немски униформи.
Какво ви води насам?
Нещо не е както трябва.
Това е странно.
Като че ли някой липсва. Някой с вкус към модата.
На Макс, с любов. Бриджит фон Хамерсмарк.
Глава пета: Отмъщението на гигантското лице
Нощта на премиерата на "Гордостта на нацията"
Готова ли си? - Да.
Снимам! Но как ще го проявим?
Само луди самоубийци като нас биха проявили тези кадри.
И как ще наложим звука върху 35 мм лента?
Ще намерим някой, който работи с такива ленти.
Ще го накараме да го направи или ще го убием.
Доведи го тук и сложи главата му на масата!
Направи го или ще ти прережа колаборационисткия врат!
Не съм колаборационист! - Нали познаваш жена му и децата?
След като запушим устата на това немско псе,
ще се погрижим и те да замлъкнат завинаги.
Вижте как се похабява най-голямото германско бижу!
Нося го само тази вечер, млъквай! - Прав си. Голяма вечер.
Това е премиерата на филма за този герой!
Искам да ви представя на най-великия актьор на света.
Мадмоазел, очарован съм. Имате прекрасно кино.
Фройлайн фон Хамерсмарк...
Полк. Ланда, толкова време мина. Елегантен както винаги.
Какво се е случило с прекрасното ви краче?
Без съмнение сте сритала някого на екрана.
Спестете си ласкателствата, хитрецо.
Познавам доста от бившите ви завоевания
и няма да падна в капана. - Сериозно, какво се случи?
Признавам, че бе твърде глупаво от моя страна, но реших
да се пробвам в планинското катерене.
В планината? Там ли наранихте крака си?
Ако щете вярвайте, но да.
Простете, фройлайн. Не исках да се присмивам на вашето нещастие.
Но все пак... планинско катерене?
Какво е накарало изтънчена дама като вас
да предприеме такова глупаво начинание?
Мога да ви уверя, че няма да се повтори.
Гипсът изглежда нов. Кога се случи? Снощи?
Колко сте наблюдателен, полковник! Случи се вчера сутринта.
И къде точно в Париж е тази планина?
Само се шегувам, фройлайн.
Нали знаете грубите ми шеги. Кои са симпатичните ви придружители?
Боя се, че никой от тях не говори немски.
Това са мои приятели от Италия.
Това е отличния италиански каскадьор Енцо Горломи.
Това е талантливият оператор Антонио Магерити
и асистентът на Антонио Доминик Декоко.
Господа, това е мой стар приятел, полковник Ханс Ланда от СС.
Добър ден.
Господа, трябва да заявя, че нейните приятели
са като мои приятели. И естествено вие също сте под моята защита.
Тук сте в пълна безопасност.
Благодаря. - Горломи?
Правилно ли го произнесох?
Да, правилно.
Повторете го още веднъж, ако обичате.
Извинете, как?
Още веднъж, моля.
А вашето име как беше?
Повторете?
Може ли пак? Но така, че да се насладя на музикалното му звучене!
А вие?
Моите приятели, операторите, трябва да си намерят местата.
Нека да видя билетите ви.
Местата ви са сравнително лесни за откриване.
Седалки 0023 и 0024.
Надявам се филмът да ви хареса. Довиждане.
Довиждане.
Уха, Даниел Дарийо.
Трябва да сляза долу при ония свини. Искаш ли да го преговорим?
Първата ролка е на първия проектор. Втората ролка е на втория.
Третата е готова тук.
Четвъртата също е приготвена.
Голямата битка започва някъде около средата на третата ролка.
Нашият филм е на четвъртата ролка, така че към края на третата
слез и заключи вратите на залата. Изчакай моя сигнал...
и я запали.
Моля, заемете местата си. Прожекцията започва.
Моля, заемете местата си.
Да намерим местата си. - Не бързайте толкова.
Пийнете по чаша шампанско преди "Гордостта на нацията".
Фрау фон Хамерсмарк, може ли да поговорим насаме?
Да, разбира се. - Извинете ни.
Моля, седнете, фройлайн.
Мадмоазел Мимю ми позволи да използвам кабинета й.
Покажете ми крака си.
Моля?
Сложете крака си на коляното ми.
Ханс, обърквате ме.
Бихте ли бръкнали в десния ми джоб
и да ми подадете онова, което е вътре?
Каква беше онази американска поговорка...
Щом обувката ти става, значи трябва да я носиш.
И сега какво, полковник?
Мъжът в белия костюм.
Много хитро.
Както Стенли казал на Ливингстън: лейт. Алдо Рейн, предполагам?
Ханс Ланда.
Доста време бяга, Алдо,
но най-накрая си в ръцете на СС. По-точно в моите ръце.
От доста време чакам да те пипна.
Стресна се!
Ютивич? - Вие ли сте, лейтенант?
Знаете ли какво се е случило с Дони, Омар и жената?
Не, не знам.
Кажи ми, Алдо, ако аз седях на твоето място,
щеше ли да проявиш милост към мен?
Не.
Какъв беше онзи английски израз за краката и обувките?
Точно, за лява обувка на десен крак. Точно така.
Значи ти си Алдо Апача?
А ти ли Ловеца на евреи? - Аз съм детектив. И то добър.
Намирането на хора е мой специалитет и просто работя за нацистите.
Вярно, че някои от хората са евреи, но Ловец на евреи!
Просто един прякор, който така си и остана.
Но трябва да признаете, че лесно се помни.
Можете ли да избирате прякорите, които враговете ви измислят?
Алдо Апача и Малкия човек?
Как така Малък човек? - Така ви наричат германците.
Германците ме наричат Малкия човек?
Даже съм изненадан колко сте висок в действителност.
Всъщност не сте особено висок, но не сте и джудже.
Къде са моите хора? Къде е Бриджит фон Хамерсмарк?
Да речем, че получи каквото заслужава.
Когато си купувате приятели като Бриджит,
получавате онова, за което сте платили.
А що се отнася до вашите хора,
сержант Доновиц и редник Омар...
Откъде ни знаете имената? - Лейтенант Алдо,
ако мислите, че не съм разпитал всеки един от белязаните ви пленници
Изглежда не работим на едно и също ниво.
Явно не.
Относно местонахождението на двамата италиански саботьори.
В този момент и Омар, и Доновиц би трябвало
да седят на същите места, където ги оставихме,
по-точно на 0023 и 0024, ако не ме лъже паметта,
експлозивите са в краката им, готови да избухнат. А мисията ви,
която някои наричат терористичен заговор, все още е в действие.
Страхотна история. Какво следва? Балет върху лед?
Трябва само да вдигна този телефон и да се обадя в киното,
и капут на плановете ви.
Ако са още там и ако наистина са още живи,
и това е едно голямо АКО,
то няма начин да ги хванете без бомбите да се взривят.
Не се и съмнявам и да, много германци ще умрат,
и да, това ще съсипе вечерта и Гьобелс ще побеснее от онова,
в което сте превърнали великата му вечер.
Но няма да имате Хитлер, нито Гьобелс, Гьорниг или Борман.
А за да сложите край на войната, ви трябват и четиримата.
Но ако не вдигна тази слушалка, можете да имате и четиримата.
А ако това стане,
ще сложите край на войната... Още тази вечер.
И така, господа, да обсъдим възможностите
за прекратяването на войната тази вечер.
Така, както аз виждам нещата, тъй като смъртта на Хитлер
зависи изцяло от моите реакции,
ако не направя нищо, значи съм по-виновен за смъртта му и от вас.
Не сте ли съгласни. - Може би.
Ами вие, Ютивич? - И аз така мисля.
Господа, аз нямам никакво намерение да убивам Хитлер,
Гьобелс, Гьоринг и Борман. Да не споменавам
спечелването на войната в полза на съюзниците,
само за да бъда изправен по-късно пред еврейски трибунал.
Ако искате войната да свърши тази вечер,
трябва да сключим сделка.
Каква сделка? - Каквато не е във ваша власт.
Но съм сигурен, че вашата мисия си има командир.
Някой генерал от...
стратегическото разузнаване, предполагам.
Май ударих бинго!
Нали така казвате?
Току що казахте бинго. - Бинго, колко забавно!
Отнесох се. Докъде бяхме стигнали? Да, до сделката.
В онзи край има много мощна радиостанция
обслужвана от много кадърен радиооператор, на име Херман.
Свържете ме с някой човек, който има съответната власт да приеме...
Да ги наречем "условията за моето условно предаване".
Знаете ли, там откъдето идвам... - Къде, по точно?
Мейнардвил, Тенеси. Набил съм достатъчно хора.
Участвах в нещо, което федералните наричат незаконна дейност,
но което ние наричаме "производство на домашен алкохол".
Човек трябва да бъде съобразителен.
Накратко, като чуем нещо, което е твърде хубаво, за да е истина,
значи не е.
На ваше място сигурно щях да кажа същото.
И веднъж на 9999,99 милиона пъти сигурно щяхте да сте прави.
Но в курса на световната история от време на време
се намесва и съдбата.
Време е.
Отивам да заключа залата и да заема мястото си зад екрана.
... И във военния доклад за тази мисия да бъде вписано,
че от самото начало съм участвал в операция "Кино" като двоен агент.
Че всичко, което съм направил като полковник от СС
е било отчетено от стратегическото разузнаване
като необходимост, за да запазя прикритието си пред германците.
Че аз съм поставил динамита в ложата на Хитлер и Гьобелс,
който е довел до унищожението им.
Всъщност това последното е истина.
Искам пълна военна пенсия и привилегии според чина ми,
искам да получа медал от Конгреса за безценната ми помощ
при свалянето на Третия райх.
Всъщност искам всички участници в операцията да получат медали.
Искам гражданство, но това си е в реда на нещата,
и искам правителството на САЩ да ми закупи имот
на остров Нантъкет като награда за милионите животи, които съм спасил,
като съм сложил край на тиранията на Националсоциалистическата партия.
Записахте ли, сър?
И аз се надявам скоро да се видим, сър.
Лейтенант Рейн? Да, тук е.
Да, сър. - Полк. Ланда ще ви качи на камион
като затворници. След това той и радистът ще се качат в камиона
и ще подкарат към нашите позиции. Щом ги прекосите,
полк. Ланда и радистът ще ти се предадат.
След това ти ще подкараш камиона и ще ми ги докараш за среща.
Ясно ли е, лейтенант? - Да, сър.
Кой е? - Фредерик.
Вие ли сте управителката на това кино? Искам си парите.
Главният актьор е пълен провал!
Какво търсиш тук? - Дойдох да те видя.
Не виждаш ли, че съм заета? - Тогава ти предлагам помощта си.
Фредерик, не е смешно. Не трябва да си тук.
Това е твоята премиера, трябва да си при тях.
В друг случай щеше да си права. И в останалите ми филми
смятам да отделя нужното внимание на подобни вечери.
Но не мога да отхвърля факта, че това е военен филм.
И в този случай уменията ми причиниха смъртта на много хора.
И съответно точно тази част, която се излъчва в момента,
не ми е особено приятна.
Фредерик, извинявай, но... - Затова реших да дойда тук
и да се заема с онова, което правя най-добре - да те ядосвам.
И по израза на лицето ти съдя, че не съм си изгубил умението.
Толкова ли си свикнал нацистите да ти целуват задника,
че си забравил какво означава думата "не"?
Не можеш да влезеш. Върви си.
Фредерик, заболя ме. - Значи все пак чувстваш нещо.
Нищо, че е просто физическа болка.
На мен не може да ми се казва "върви си".
В Русия има над 300 трупа, които са свидетелство за това.
След всичко, което направих за теб, не можеш да ме пренебрегваш!
Затвори вратата. - Моля?
Затвори вратата, за да останем насаме.
Мога ли да попитам защо? - Явно не искаш да помагаш.
Наистина ли искаш да затворя вратата?
Да, като че ли не го повторих сто пъти.
Изминаваш трийсет фута и го убиваш.
Ще се справиш ли? - Трябва.
Великолепно, Гьобелс. Това е най-добрия ти филм.
Благодаря, мой фюрере!
Кой иска да изпрати послание на Германия?
Аз имам послание за Германия.
Всички вие ще умрете.
Погледнете отблизо в лицето на еврейката, която ще ви избие.
Марсел, изгори ги!
Да, Шошана.
Аз съм Шошана Драйфус и това е лицето
на еврейското отмъщение!
Херман, свали им белезниците.
Лейтенант Рейн, аз се предавам официално във ваши ръце.
Ние сме ваши пленници. - Ами моя нож?
Много ви благодаря, полковник.
Ютивич, закопчей му ръцете с белезници зад гърба.
Това не е необходимо. - Правя всичко по устав.
Скалпирай го.
Да не сте полудял? Какво направихте!
Сключих сделка за живота на този човек!
Да, но на тях не им пука за него. Те искат вас.
Ще ви разстрелят за това! - Не, едва ли.
По-скоро ще ме смъмрят. И преди са ме мъмрили.
Двамата с Ютивич чухме какво се разбрахте с щаба.
За да свърши войната още тази нощ.
Аз бих сключил такава сделка. Ами ти, Ютивич?
И аз. - И не те виня, страхотна е.
И онова страхотно гнезденце, дето си го уреди.
Ако смяташ да опечеш целия генщаб, това си заслужава да се обмисли.
Но имам един въпрос към теб. Когато се настаниш на остров Нантъкет,
сигурно ще свалиш тая красивичка есесовска униформа, нали?
Така си и знаех. И точно това не мога да понасям.
Ами ти, Ютивич? - Не мога, сър.
Ако зависеше от мен,
щеше да носиш шибаната униформа до края на живота си.
Но осъзнавам, че това въобще не е практично,
и все някога ще се наложи да я свалиш.
Затова ще ти дам нещо, което няма да можеш да свалиш.
Знаеш ли какво, Ютивич?
Мисля, че този път създадох шедьовър.
превод: michelle@gyuvetch.bg fai rodis at subs.sab.bz