Поеми дълбоко въздух и почни отначало.
Разкажи им как се запознахте.
Здравей. - Здравей.
Разкажи им
как винаги си разказвахме сънищата си...
Да!
Вчера сънувах сън.
Даже най-странните му такива.
Нали знаеш лодка за гребане?
Има малко кръгло нещо, в което се закрепва греблото.
Нарича се ключалка. - Какво?
Включалка, без "В-то".
И това бях аз. Бях това нещо.
Не, нека бъде нашата тайна.
Роузи? Роузи, време е.
Кажи им, че... този ден трябва да стане...
Минутка внимание!
Един от най-щастливите дни в живота ми.
Моля!
За всички, с които не успях да се запозная, както трябва.
Аз съм Роузи.
И този ден трябва да стане един от най-щастливите в живота ми.
Дванадесет години по-рано. 18-ия рожден ден на Роузи.
Твърде пияна, за да помни нещо.
До дъно!
Да! Бионсе!
Да!
Превод: Ledenata 02 SubsTeam bukvi.bg ®
С ЛЮБОВ, РОУЗИ
Здравей, Алекс. - Как си?
Всичко е наред.
Това е Алекс!
Аз съм виновен за всичко. - Бих искала да ти вярвам, Алекс,
но познавам дъщеря си. Ти ще станеш отличен лекар,
ако продължаваш в същия дух. - Защо всички викат?
Срамувам се от това, което стана снощи. - Не, не трябва да се срамуваш.
Държах се ужасно.
Да, но това има и плюсове.
Плюсове? Беше ужасно. Боли ме даже да си помисля.
За кое точно? - За всичко. Никога не се е случвало.
Алекс, не разказвай на никого, става ли? - Добре.
На Рози й се акаше.
Как се прибрахме от болницата? - Мама ни докара.
Трябваше им родител, но не казах имената на твоите.
Сега мисли, че вината е моя, че ти влияя зле и прочие.
Така си е.
Сега трябва да прекарвам по два часа в библиотеката за две седмици.
Ужас. - Можеше да е по-зле.
Бетани Уилямс работи в библиотеката на половин ден.
Да. - Какво?
Бетани Уилямс? Забрави, прекалено яка е за теб.
За твое сведение ми е хвърлила око.
Вероятно се е втренчила в пъпка на челото ти.
Стига де! - Не, ела тук, ще я махна.
Не ме пипай! Да не си посмяла.
Виж Грег, какъв глупак е. - Сега сериозно.
Покани ме на бала.
И какво му отговори? - Естествено, че отказах. Отивам с теб.
Здравей, Алекс. Не те видях днес в библиотеката.
Да, аз просто... Бях малко зает.
Не бъди непознат. - Да, разбира се.
Ще се видим там.
Момичета! - Какво каза?
Ти си жалък. - Тя си пада по мен.
Провървя ти, че не се подхлъзна на слюнката, която си пуснал.
О, добре.
Щом си толкова умна, дай ми няколко съвета.
Как да съблазня момиче, което явно е по-готино от мен?
Наистина ли искаш да знаеш? - Да, разбира се.
Ами имаш един явен недостатък. Девствен си.
Не, не, това не е проблем! Поправимо е.
Първо, бъди и ти много як. Игнорирай я.
Прави се, че не ти пука. - Това го мога.
Второ, направи се, че виждаш в нея нещо, което няма в другите.
Например, душата й.
И в същото време да я игнорирам. - Да.
Добре, а това със секса? - Та аз говоря за секса!
Боже! Толкова си цинична. - Даже нямаш идея.
Тя иска да я поканя на бала. - Наистина ли?
Да, представи си.
Покани я, ако означава толкова много за теб.
Добре, но ти няма с кого да отидеш.
Покани ме най-готиния пич в училище, Алекс.
Мисля, че съм добре.
Добре, че ти подхожда. - Да.
Добре. Тогава отивам да я питам. - Давай.
Отлично, така и ще направя.
Бетани? Бетани, здравей. - Здравей.
Да!
Лицето ти ми е досадно.
Стига!
Имам новини.
Аз също.
Трябва да се концентрираме, за да вземем изпита и успеем в живота.
А аз вече не съм девственик.
Хей, още ли си тук?
И коя е нещастницата?
Бетани.
Само не Бетани!
Мамка му!
Роузи Дан, бързо при директора. - Не, аз съм виновен, мистър Симпсън.
Трябваше да й кажа нещо. - Разбирам, Алекс. Поздравления.
Да, Алекс!
Знам, че формално не говорим с теб, но не мога да си вържа папионката.
Не съм си помислял, че си влюбена в мен или подобно.
Алекс, за мен винаги ще си хлапето,
което маха гадните петна от любимата ми рокля, нали?
Не се надценявай. - Добре.
Знам, че приятелството между момче и момиче понякога може да е трудно,
но знаеш, че можеш да говориш с мен всичко.
Какво мислиш?
Как ти харесва повече? Натурални или избутани нагоре? Навътре или навън?
Зависи какво ще правиш.
Ако танцуваш, е едно, ако е нещо друго...
Кой знае?
И къде ще те чака този тъпак?
Мисля, че на входа. Да...
Здравей, красавице.
До скоро!
Идиот.
Добре.
Мамка му!
Просто...
Правил ли си го преди? - Да, а ти?
За мен е като миене на зъби. - О, топките ми!
Нека ти помогна. - Не, аз сам!
Готово, сложих го. Мамка му! Бързо! Хайде, давай.
Ето! Бързо!
Господи!
Знам, знам.
Добре.
Къде е? - Кое?
Това нещо. - Не знам.
Сериозно, Грег, къде е? - Беше до теб!
Не може просто да изчезне така!
По дяволите!
Роузи? Намери ли го?
Искаш ли аз да го потърся? - Наистина ли?
С удоволствие ще погледна. - Изчезни!
Роузи! - Алекс! Къде си?
Тръгвам си вече!
Чакай! Трябва ми помощта ти, защото стана нещо.
О, Боже, какво има?
Грешно се изразих. Никой не е умрял.
Господи, изплаши ме! - Стана нещо
с онова нещо на Грег, разбираш ли?
Случва се, Роузи! - Не, не, Алекс.
Трябва да се справя сега, Алекс. Трябва да го извадя.
Не знам къде е и не знам какво да правя.
Говориш глупости, Роузи! Нека поговорим по-късно.
Не, Алекс, моля те!
Добре, кажи ми всичко ясно и спокойно!
Добре!
Презервативът остана в мен и сега не знам къде е.
Прекалено много информация на един път.
Здравей, аз съм доктор Дик. - Да, ясно.
Добре.
Ами... отпред ли остана или отзад? - За каква ме вземате?
Извинете, не исках да ви оскърбя.
А няма ли жени тук? - Боя се, че съм само аз.
Ясно.
Това беше един от най-неловките моменти в жалкия ми живот.
Знаеш ли какво? Хайде да отидем някъде.
"Дино" вероятно е още отворен.
Бих предпочела Бостън или Масачузетс.
Мислиш, че мога да се преместя на другия край на страната?
Сериозен съм. Този град е задънена улица за нас, казах ти.
А и баща ми иска да опитам да взема стипендия в Харвард.
Сериозен си.
Там е един от най-добрите медицински факултети в страната.
И в Бостънския колеж има много добър
факултет по хотелиерски мениджмънт.
Нали това искаш да правиш?
Никъде няма да ходиш! Кой ще ти пере дрехите?
Ще се храниш лошо. Това е смешно! - Мамо, в Америка има храна и перални.
Толкова е далече!
Говори с нея, Денис!
Това е отлична възможност за мен, но мама е както винаги...
Можеше да е толкова весело и...
Някога искал ли си нещо повече, татко?
Знаеш ли какво казваше баба ти?
"Това не е за такива като нас".
Когато ни каза плановете си, първо това ми дойде наум.
Все едно беше в стаята и ми говореше на мен.
Не искам този глас да звучи в главата ти.
Нека ти помогна.
Искам някога да имам свой хотел. Мислиш ли, че е безумие?
От 18 години мислех, че като пораснеш, аз ще решавам каква професия да избереш.
Ти си удивителна, Роузи. Няма нещо, което да не направиш, ако си се заела.
Ако замина за Бостън, мама няма да ми проговори.
Ако не заминеш, то аз няма да говоря с теб.
Изборът е твой.
Денис!
И ми направи услуга. Върни се и уволни това копеле.
Добър вечер!
"Скъпа мис Дан, поздравления! Приета сте в Бостънския университет!"
Боже! Боже! Не може да бъде! Боже!
Здравей, Клер, Алекс у дома ли е? - Зает е.
Мога да дойда по-късно. - Ще слезе след 3 минути.
Чашка чай?
Бейби! Ах, бейби!
О, да.
Да, бейби, покажи ми, давай бейби! Да, да...
Боже мой, това...
Това... - Бетани.
Когато ми каза, че...
Зает. - Имаше предвид...
Зает.
Трябва да тръгвам. - Ето сега.
"О, Алекс... Къде... къде се научи на това?"
Знам. Отвратително е.
Има ли някой?
Мамка му! Идвам.
Можете ли да пушите тук?
Нашите са собственици. Искат да помагам и аз поставям условията.
Какво има?
Не се чувствам добре всеки ден. Може ли да ми дадете хапчета или нещо...
Разстройство? - Не.
Треска? - Не.
Колики? - Не.
Цикълът закъснява ли?
Да.
Не. - Девствена ли сте?
Не, но пих противозачатъчни.
Защита - 90%. Останалите 10% забременяват.
Тук има тоалетна, ако искаш, можеш да се възползваш.
Мамка му! Мамка му!
Ужас.
Алекс, тук ли си? Може ли да се срещнем?
Бих се радвал, но родителите на Бетани ще ни водят на вечеря в Хейзъл.
Не е ли супер?
Наистина! Майната й на Бетани! Майната родителите й! Майната на Хейзъл...
майната ти и на теб.
Добре. Наслаждавай се на вечерята.
Извинявай. Аз... аз...
Имам новини.
Аз също. - Прочети това.
Стипендия в Харвард!
Алекс, това е невероятно. Поздравления.
Невероятно е, нали?
Има ли нещо от Бостънския колеж? - Не.
Ще те приемат. - А Бетани? Каза ли й?
Няма проблем с нея.
Тя е побъркана по косата ми. Само ме скубе.
Прави смешно лице по време на секс, ето така...
Достатъчно.
Не се страхуваш, че тя може да си помисли, че прибързваш?
Добре, какво има? - Какво?
Защитаваш Бетани. Какво е станало?
Нищо. Всичко е наред. - Мислех, че ще бъдеш по-щастлива.
На път сме за Бостън! Хайде!
Това е прекрасно, наистина.
Браво на теб. - И ти идваш с нас.
Полетът ми е след 3 дни и ще имам време да се настаня до началото на семестъра.
Трябва да си резервираш билет. - Разбира се.
Трябва да оправя първо някои неща, но ще бъда там.
Внимавай да не ви взривят терористи. - Добре.
И двигателите да не откажат.
Роузи, почакай... - И да не се вреже в ято птици.
Мога да го отменя, ако искаш. - Не, качвай се в самолета.
Имам нещо за теб. Затвори очи.
Дай си пръста. Готово. Не го сваляй.
Северна Америка.
Бъди на линия, става ли?
Става.
Ще се видим след 2 седмици...
Бостън.
Оттук?
Ако му бях казала, не би заминал и животът му също щеше да е прецакан.
Какъв е смисълът? - Толкова благородно.
Аз щях да накарам копелето да остане. - Не, не.
Той не е бащата. Бащата е друго копеле.
Изглежда си много по-интересна, отколкото изглеждаш.
Защо не се избавиш от него?
Родителите ми са католици. Аз не съм вярваща, но не мога.
Колко хубаво щеше да бъде! Да се преместя в Бостън,
да уча, да си намеря добра работа, да се върна на 27, да отворя хотел.
После да се омъжа и да имам деца.
Уау! Животът в основни моменти. - Да, но сега съм бременна,
ще имам дете, ще съм майка на пълен работен ден.
Мога да се простя с кариерата, ще живея в рутина, ще напълнея и оплешивея.
Да. Може и веднага да се самоубиеш. Мога да ти препоръчам хапчета.
Виж, има много хора, които искат да имат дете, но не могат.
Остави го.
Тогава още ще мога да замина за Бостън.
Ще мога да подам молба в колежа или да си намеря работа. Няма значение.
Всичко ще бъде половин година по-късно.
И не трябва да обяснявам на Алекс, измисляйки някакво оправдание.
Най-важното е отказът, бейби. - Така ли?
Свикнала съм да мисля, че това е правилният път.
Кой е? - Алекс.
Каза ли му? - Ще му пиша, като отида в Бостън.
Само това трябва да знае.
Цялата лъжа някога ще излезе наяве, момиче.
Виж както излезе от него.
И ти ще имаш такова.
Коремът й просто ще се пръсне. Кръв и черва.
Този извънземен ще изскочи и ще ти отнесе главата.
Спрете и двамата! Бременността е свято нещо.
Тя не ни чува. - Не, чува ви. И не го наричайте "то".
Момиче е, ако искате да знаете. - Разбрала си?
Питах на последния видеозон.
Добре е да кажа на социалния, за да планира.
Момиче! Как ще я наречеш?
Не, нека новите родители решат.
Нека да видя. - Хей!
Женското тяло не е обществено, след като е бременна.
Заповядай!
Виж. - Боже!
Тя рита! Малката рита!
О, Господи! - Щом казваш.
Скъпа, чуваш ли ме?
Опитай да задържиш дъха си, ето така.
Браво, Кейти!
Няма да те нарекат така, нали?
Тя ражда! Кърпи и гореща вода.
Къде е акушерката? - Не знам!
Дойде! - Да вървим!
Да вървим! Акушерката е тук! - Само бързо.
Вече е долу в коридора.
Добре, така, дишай! - Дръпни се.
Дишай, всичко ще бъде наред.
Да си момиче е гадно. - Да.
Здравей.
Вероятно това е социалният работник.
Искате ли да я подържиш? Или да я нося долу.
Кейти.
Сладка Кейти.
Обещавам ти, Кейти, че ще бъда добра майка.
Кейти.
Всичко ще бъде наред.
Моля. Кейти, всичко ще бъде наред.
Животът ми свърши, тате! - Почакай първо да станеш баба.
Кейти, Кейти. - Тихо.
Още помня връщането от болницата, когато се роди ти.
Толкова силно плачеше през целия път.
Беше ме толкова страх, че три пъти минах на червено и ми взеха книжката.
Никога не си говорил за това. - Не беше член на клуба.
В битката за здрав разум, помнете следните правила:
първо: Не кърмете на обществени места.
Второ: Не люлейте Кейти след хранене.
Трето: опитайте да не плачете, когато тя плаче.
И четвърто: най-важното. Винаги бъдете нащрек.
До скоро, момичета. - До скоро.
Роузи? - Не.
Ужас. Добре ли си?
Само не казвай, че е твоя. - Не!
Гледачка ли си?
Да! Добре плащат, знаеш ли?
Мислех, че ще ходиш с Алекс в Бостън. - Не, не.
Разбрах, че децата са най-важното нещо на света.
И кой е бащата?
Пусни ме! Махни я!
Трябва да вървя.
До скоро!
Алекс. Какво правиш тук?
Прибрах се за почивните дни. Исках да те изненадам.
Супер! Да идем да пием кафе.
Не, не. Нека останем тук.
Защо не сложиш чайника?
Какво правеше? - Нищо особено.
Супер прическа. - Благодаря.
Добре ли си? Изглеждаш развълнувана. - Не! Не!
Как върви медицината? - Невероятно. Да.
Сега сме на акушерство. - Наистина?
Има толкова за учене. Защо ти е помпа за изцеждане?
На някои жени им харесва. - Просто кошмар.
Боже... Как... - Бетани.
Бърза е.
Мислех да ти кажа, Алекс. Честно.
Кога? - Не исках да те задържам.
Имам колики от няколко месеца.
Целият ми живот е хранене, оригване, пелени.
Всичко, за което мога да мисля, е акане. Колко, кога, какъв цвят.
Надявам се, че имаш предвид нейното.
Какво стана с Грег?
Като по чудо си намери работа в Ибиса веднага, щом му казах.
Мога ли да й бъда кръстник?
Мечтаех за това.
Мислех, че като не ти казвам, ще запазя мечтата жива, разбираш ли?
И какво ще е, ако поне един човек вижда в мен Роузи,
а не странния, нов човек, който станах.
Когато за последно бях в депресия,
се опитах да се обеся на любимата си вратовръзка.
Здравей, аз съм Фил.
Алекс.
Изпратиха ме да играя вълшебника. - Не си подходящ, пич.
Сестра ми ме побърква.
Иска да разбере ще я почерпиш ли едно питие?
Коя от тях е сестра ти?
Най-готината в класа? - Сали.
Светъл слънчоглед под семейните прозорци.
Здравей. - Здравей.
На всички е интересно защо мил англичанин изглежда разстроен.
Извинявай.
Време е да разбереш, че си тук, с нас и че с нас е весело.
Кейти! Това е първото ти Рождество!
Надявам се, че получи подаръка ми.
Благодаря за книгата, Алекс. Сигурна съм, че ще й хареса.
Какво е това? - Новата ми квартира.
Какво правиш тук, скъпа? - Правя сърчица.
Това е любимият ми плакат "Назад в бъдещето".
Ще изглежда специално в банята.
Ела при мама.
Ела при мен. Добро момиче!
Кейти, скъпа, това е четвъртото ти Рождество.
Мама получи коледна картичка?
Наистина?
Тя иска да ти предам, че се научи да кара колело и да брои до 5.
Три, четири, пет!
Аз започнах работа и най-накрая се изнесох от мама и татко.
Мис Дан! Добре дошли обратно в хотела.
Вероятно пентхауса ще ви подхожда? - Да, благодаря.
Мамо, мамо! Първи ден на училище.
Чух, че на някого наскоро са откраднали леглото.
Не е ли странно? - Да, мамо.
Ела тук, за да не влезе някой да вземе и нашия.
Ти ли си моят татко? - Не! Не, той е мило момче,
което помага на мама за всичко.
По дяволите! Не е този ключ.
Главата ми! - Хайде.
Оттук! Оттук! - Хайде, не спирай!
Бързо, мамо!
Извинете.
Обичам те. - И аз те обичам.
Сънувал си, че си неодушевен предмет?
Да, стрела, разделяща въздуха. Супер е.
Не разбирам. Как може да бъдеш вещ?
Не знам. Винаги съм сънувал такива неща.
Според мен е въпрос на самооценка, скъпи.
Може би трябва да поговориш с някого.
В банята пак има косми от брада. - Така ли?
Знаеш, че имам алергия от тях.
Когато следващия път сънуваш странни сънища,
може да си представиш нещо полезно, например прахосмукачка.
Имаме си чистачка. - Какво искаш?
Тя да си мисли, че сме двойка за секс? - При нас е така.
Добре ли си? - Влезе ми пясък в очите.
Виж мама!
Сънувах, че съм стрела.
Малко метално парче, което със свистене пори въздуха.
И как беше?
Странно.
Не се притеснявай, винаги си сънувал такива сънища.
Липсваш ми, Роузи. Моля те, идвай, става ли?
Каза ли на бедната ти дъщеря? - Не, само, че ми прати билет.
Не се надявам на нищо. - Това е добре, защото си има момиче.
Смешното е, че никога не я е споменавал.
Кейти е голяма, за да разбере, че ако става въпрос за момчета не е важно.
Да, също така знае, че нещо трябва да е причинило
ентусиазмът му да види мамчето,
която знае най-добре от всички, и е най-добрият човек, който да съди!
Радвам се да те видя!
Уморена ли си? Или гладна?
Не, защо?
Хайде.
Да ти донеса ли още? - Да.
Добре, сега се връщам.
Ти си нова тук. Аз съм Джонатан. - Роузи!
Роузи? С какво се занимаваш, Роузи?
Майка съм!
Това роля ли е? Да не си от факултета по драматични изкуства?
Майка съм на петгодишно момиченце.
Яко! Много яко.
Да ти донеса ли нещо за пиене?
Джин с тоник.
Телефон? Ключове от кола? - Пич, недей.
Момчета, не, не! - Стига! Ще се случи.
Едно, две, три!
Роузи, Роузи, стига...
Ще ми дадеш ли ръка? - Добре.
Извинявай, извинявай.
Изглеждаш толкова секси, Роузи.
Да си вървим, ако искаш.
Не, не, не!
Вониш. - Аз воня?
Не си взимала душ.
Банани?
Добре. Едно, две...
Хубаво ли е? - Не, не много...
Вземи. - Добре.
"Ще живееш дълъг и щастлив живот". Много мило.
Може ли да се сменим?
Значи предпочиташ моя? - Да.
Да, да. Не знам какъв съм.
Ти учиш тук, така че трябва да знаеш какво говориш.
Странно е да мисля, че някога можех да живея тук и да бъда част от него.
Не съжалявам, че родих Кейти, разбираш ли?
Как бих могла?
Тя е най-прекрасното дете на света.
И най-странното е...
че прилича повече на теб, отколкото на Грег.
Вероятно защото я обичам.
Трябва да тръгваме. - Да.
Много мило.
Това беше топка от пух.
Не, сериозно.
Сали. Роузи.
Роузи. Сали.
Добро утро. - Здравей.
Това трябва да е в музея. - Това е нищо.
Само яйце от пъдпъдък и аспержи в бутер-тесто със сос от рукола.
А моето коронно ястие е печен боб. Добрият стар английски печен боб.
Никаква хранителна ценност. - Да, но е вкусен с тост.
Знаеш, че не трябва да пия. - Разбира се.
Няма да преживеем тази вечеря без алкохол.
Защо не трябва да пиеш? Ако не е груб въпросът.
Алекс?
Какво?
Аз не... не...
С Алекс сме бременни. Дванадесет и половина седмици.
Невероятно. Поздравления.
Алекс, защо не ми каза?
Не, аз... Извинявай, мислех, че съм ти казал. Това...
Нека ти помогна. - По дяволите!
Антикварната маса на татко! Алекс, бързо!
Мамка му! - Внимавай с езика, моля те!
По дяволите, не! Защо просто не каза "глупости"?
Вижте какво ме накарахте да направя.
Всичко е наред.
Имаме вернисаж на Хърб след час... Това...
Всичко ще бъде наред.
Извинявай. Сали го планира от седмици.
Само за малко, обещавам.
Скъпи? Доктор Джонс е сладко-киселите скаридени топки.
Виж той... - Скъпа, не сега. Става ли?
Но той е старши гръден хирург, Алекс.
Права е, Алекс. Върви.
Добре, да вървим. Хайде.
Тази творба е от любимите ми.
Как да артикулираш в преломния момент,
когато виждаш нещо в окото на камерата.
Това е като любов от пръв поглед. Изкарва те от пътя.
Изведнъж осъзнаваш, че е точно това, което е.
Що за глупост?
Роузи, Роузи, къде отиваш? - Връщам се у дома.
Имам предвид в Англия. Това е прекалено за мен. Само преча.
Всичко е наред. Честно.
Със Сали само трябва да се изясним.
Радвам се, че си добре, защото аз не съм!
Прекарахме заедно цялата нощ, Алекс!
И през цялото време момичето ти беше у дома, бременна,
а ти не ми каза. - Престани, Роузи.
Нищо не е станало, ние просто... Просто се забавлявахме.
Затова ли ме повика? За да се забавляваме?
Исках да те видя. За Бога, ти си най-добрият ми приятел!
Или ти трябва някой от предишния живот, за да ти покаже истината?
Каква истина? - Ти си объркан, Алекс!
Цялата ситуация е голяма скапана каша!
Аз? Объркан? - И го отричаш!
А ти ми се нахвърляш!
Може ли да спрем тази тирада и да поговорим като англичани, моля?
Добре, добре, чуй ме.
Бях притеснен, че ще ти е трудно да се преместиш тук.
Трудно? - Имаше труден период, Роузи
и като видиш къде живеем, апартаментът, животът ни, това...
Мислиш, че ще ти завиждам? - Не.
Съжалявам те, Алекс!
Виждам човек, който компенсира несполучливия си личен живот
с катерене по кариерната стълбица! - Несполучлив личен живот?
Имам стабилни отношения с красиво момиче,
имаме много общо, общи познати,
дете на път, което ще има двама родители, а не един!
Роузи, спри, аз... - Забрави, Алекс!
Хайде, върви в скапана си квартира! - Знаеш ли? Ще отида.
После да не дойдеш, когато разбереш, че си празен отвътре.
Не се безпокой! - Добре!
Отлично! - Фантастично!
О, не!
Радваш ли се да ме видиш? - Какво правиш тук?
Ти ми изпрати рисунка на Кейти! Долетях с първия полет.
Не! Това беше каприз. Кейти нарисува рисунка
и беше грешка. Не мислех, че ще се появиш.
Писмото ме накара да помисля за живота си.
Искам да видя, Роузи! Аз съм й баща. - Баща?
И кое именно те прави баща? Топките?
Това, че се будеше от колики всяка нощ през първите няколко месеца?
Или първото поникнало зъбче или първите стъпки?
Някой казвал ли ти е, че имаш най-красивите очи?
Съжалявам, разбираш ли?
Разбрах, че те зарязах. Бях пълен глупак.
Не е минал и ден през тези 5 години, да не съм мисля каква е тя.
Прилича ли на мен? Провървяло ли й е с гените?
Ти си истинско лайно.
Дай ми още един шанс, Роузи! Мога да се променя. Обещавам.
Да застана ли на колене? Каквото поискаш, Роузи! Моля те.
Ако беше само до мен, щях да те закарам на летището веднага!
И ще си права.
Един шанс! - Един шанс,
но една грешна стъпка и си тръгваш. И бъди бил.
И не просто мил, а Дядо Коледа и великденския заек едновременно.
Да. И ти ще й купиш най-скъпите розови маратонки, които намериш.
Ще потърся в Гугъл веднага.
Дай пет! - Охо!
Стой. Какво направи?
Този човек те остави сама посред нощ
с презерватив, стърчащ от дупето ти! - Той е баща на Кейти.
Ако беше видяла как светва лицето й, когато той влиза в стаята!
Те наистина са свързани.
Нищо не би имало значение, ако не беше тялото му.
Добре се е постарал.
Ти си дявол, Роузи Дан.
Искам да принадлежа на някого, Руби.
Уморих се да чакам. Хубаво ми е с него.
Ние сме семейство.
Можеш ли да спреш да скачаш?
Просто се оглеждам за някого. - Кой именно?
Как е булката? - Като луд заек.
Добре. Добре.
Не ме разбирай неправилно, скъпа,
но ако някаква част от теб се съмнява, кажи го сега.
И ще си тръгнем оттук с високо вдигната глава.
Значи ти харесва Грег? - Да вървим да те омъжа.
Харесва ли ти? - Кейти, ще можеш ли...
Мамо! - Извинявай.
Ало? Сали...
Роузи. Какво мога да направя за теб?
Алекс там ли е?
Не ти ли каза? - За какво?
С Алекс се разделихме. - Какво? Кога?
Преди около 8 седмици.
Доста преди сватбата ти.
Боже!
Какво? Какво?
Май ми изтекоха водите. - Боже!
Сигурна ли си? Да не се напишка?
Не, не съм се напикала! Къде е Хърб?
Хърб? Хърб, художникът?
Хърб! Започна се. Бебето!
Излиза! Хърб!
О, Алекс, само ако знаех...
Между другото, кой е Хърб?
Сали имаше роман с него. Стана ясно, че той е бащата.
О, Алекс!
Всичко е наред. Все пак не бях готов да стана баща.
Пет години по-късно.
Кейти!
Мамо! Трябва да чукаш. - Музиката! Силна е.
Не те чувам. Музиката е прекалено силна.
Недей! За да се почувства, трябва да се слуша с пълна сила.
С червило ли си?
Това е моя работа, мамо! Моля те! - Добре!
Взе ли термобельото, което ти дадох? - Това е Средиземно море.
А пари в брой? Мога да дам още, ако трябва.
Зарядно за телефона? Портфейлът ти, татко.
Роузи, всичко ще бъде наред. Не се суети като квачка.
Да. - До скоро. Обичам те.
Влизай. Обичам те. Довиждане.
До скоро.
Родителите ми продадоха всичко и тръгнаха по света и ме оставиха
да се карам с 12-годишната си дъщеря за червилото.
Сериозно, можеш ли да дадеш още доказателства, че животът ми е нещастен?
Бетани? - Роузи Дан! Тук ли работиш?
Наскоро повишиха администратора. - Поздравления!
Но ти! Успехът ти... потресаващ е! - Току-що пристигнах от Мароко,
утре пак отлитам, Ню Йорк, Бостън, Чикаго.
Ужас! - Да.
Бостън? Трябва да се видиш с Алекс. - Наистина?
Алекс Стюарт? Още ли се се чувате? - Разбира се. Трябва да се срещнете.
Невероятно! Подробностите малко по-късно.
Благодаря.
Може ли бутилка "Евиан" в стаята? Мога да пия само тази вода.
Три бутилки. И почистване на стаята два пъти дневно.
Разбира се.
Това е шибаният ти живот.
Мамо!
Как е Ница? Намери ли хубаво място за хапване?
Мамо, добре ли си?
Съжалявам.
Аз...
Мамо, какво е станало?
Лоши новини.
Мамо?
Мамо, какво има?
Здравей. - Наистина?
Да.
Когато разбрах, всички тези години се изтриха от паметта ми.
В детството си бях пълен идиот във всяко отношение.
Възхищавах се на този невероятен човек, твоят баща.
Извинявай.
Така и не се простих. - Ела тук.
Тихо.
Хей! Махни си ръцете от жена ми.
Говорих с братовчед ти. Такъв задник е.
Сериозно? Пиян ли си?
Трудно понасям погребенията, Алекс.
А, да, на Роузи й е по-леко.
Знаеш ли какво? Майната ти. - Моля те...
Благодаря, че дойде. Оценяваме подкрепата ти.
Да вървим. Хайде.
Роузи,
заслужаваш този, който те обича с всеки удар на сърцето си,
който винаги ще бъде до теб
и който ще обича всяка частица от теб.
Мамо! Няма да тръгна без тесните дънки. - Добре! Ще ти ги намеря.
Има ли нещо за мен? - Да, само това.
От баща ми. От Франция, ден преди смъртта му.
Боже, не го чети. - Защо?
Ще се разстроиш. - Вече съм разстроена.
Да. Да остана ли?
Странно, но не.
Добре, обади се, ако ти трябва нещо, става ли?
Скъпа Роузи, не мога да повярвам.
Най-накрая се разхождам по Средиземноморското крайбрежие.
Изгубих доста време в очакване на този момент.
По някакъв начин животът ми се подреди.
Всичко е превъзходно и не съжалявам нито за минута за това,
но понякога, в ежедневието, забравяме за мечтите си.
Знам, че ти имаш своите и изглежда, че те изчезнаха завинаги.
Гордея се с жената, която стана ти, Роузи,
майката, която беше за Кейти.
Това, което ти казах веднъж, още е истина.
И няма нищо невъзможно, ако си поставиш цел.
Не спирай да преследваш мечтата си, скъпа.
Заради мен. Татко.
Някой може ли да спре да съществува?
Мамка му, кой знае?
Той поне направи всичко, което искаше. Не забрави мечтите си.
Какво ще кажеш, ако смятам да използвам своята част
от продажбата на къщата и създам свой хотел?
Нещо просто... но мое място.
Мисля, че е супер, мамо.
Роузи, знам, че отдавна не сме общували.
Искам да знам само едно нещо.
Щастлива ли си с него?
Направих много неправилни неща в живота, но семейството някак си върви.
Така, че отговорът на въпроса ти трябва да е да.
Хей! - Здравей.
Виж, хотел "Суитлендс". Този, в който бяха танците.
Те встъпиха в групата ни.
Търсех отстъпки и намерих тази резервация.
На името на Грег!
Младоженски апартамент, за този уикенд.
Той е вече там по работа.
Мислиш... че е за годишнината ни?
Това е той.
Здравей!
Виж, трябва да остана за още няколко нощи,
момчетата искат да проверя още нещо.
Вземи Кейти и я заведи при мама, а през уикенда ще ви взема.
Бейби?
Добре.
Супер, ще се видим по-късно.
Ще говорим по-късно. - Довиждане.
Провери резервацията.
Ето. Младоженският, за двама, настанени преди два часа.
Роузи, аз...
Роузи! Роузи? Какво мислиш да кажеш?
Мамка му!
Роузи, заслужаваш този, който те обича с всеки удар на сърцето си,
който винаги ще бъде до теб,
и който ще обича всяка частица от теб, особено недостатъците ти.
Знам, че Кейти има нужда от баща. Не искам да се меся.
И ако е неправилно, просто игнорирай това
и ти обещавам, че повече няма да повдигна темата.
Грег не е за теб, Роузи. Два пъти те пуснах.
Нека спрем да се страхуваме и да използваме шанса.
Знаеш, че мога да не направя щастлива. Обади ми се, ако чувстваш същото.
С любов, Алекс.
Алекс, там ли си?
Може ли да говориш? Алекс, моля те. - Не мисля, че би искала.
Бетани? Какво правиш там?
Живея тук. Преместих се.
Виж кой е тук, мистър Шнафс!
Мистър Шнафс?
Роузи?
Скъпи, това, за което говорихме по-рано. Питай я.
Шнафи...
Бетани и аз,
помислихме защо да не излизаме заедно
и тя започва да организира всичко,
но после Фил каза не и се сетихме за теб.
Ще се женим!
Да, бързо е, но трябва да успеем до седмицата на модата в Ню Йорк.
Ти ще ни бъдеш шаферка!
Момиче си, но каква е разликата?
Благодарение на теб, Роузи. Ти каза да дойда.
Нямаше да стане, ако не беше ти. Благодаря!
Невероятно е, че си ми приятелка.
Всеки път, когато нещо не върви в живота ми, си спомням за теб
и разбирам, че не всичко при мен е толкова скапано.
Направил й е предложение на лодка.
Все едно Кейт и Леонардо са в сцената на палубата.
Титаник. Много подходящо.
Слушай, Алекс е твой и винаги е бил.
Това е само проверка на собствеността. - Писал ми е преди няколко месеца!
И е моят най-добър приятел. - Не!
Аз съм най-добрият ти приятел. Не го ли разбра?
Липсваме си един на друг. Може би не ни е съдено да сме заедно.
Така е. Позволи ми да ти обясня това на език, който да разбереш.
Кораб. Айсберг. Корабът се удря в айсберга.
Хаос, ужас, океан, лед
и Алекс е на последната лодка.
Остава едно място. За Бетани? Или Роузи?
Кой трябва да го получи?
Какво? Да не емигрираш сега? - Малко време, много вещи.
Ще платиш свръхбагаж. - Не можех да я оставя.
Ако тръгва Кейти, тръгва и Тоби.
А вие сега двойка ли сте? - В никакъв случай. Приятели сме.
Боже, дай ми сили.
Хайде, закъсняваме. Успокой се.
Мразя да пристигам рано, а и имаме пет- шест часа на борда на самолета.
Извинете, какво става? - Вулканична пепел.
Трябва да отида в Бостън! - Ще има 5-6 часово закъснение.
Мисля, че самолетът ти се взриви.
Намалете! Не нося спортен сутиен.
Деца, взимайте си нещата! Кейти, мърдай! - Идвам, идвам.
Руби, побързай. - Мамо!
А ти си мислеше, че полетът е некомфортен.
Ще се преобуваш в колата. Много закъсняваме.
Моля за извинение. - Всичко е наопаки.
А вие? - Руби.
Приятно ми е, Руби. - И на мен.
Ще се омъжиш ли за мен? - Да.
Какво? Това... Това не е честно!
Не, не може да е толкова просто, не...
Тя иска всички около нея, да изглеждат дебели.
Какво път, работи.
Не, не си представяш колко е трудно.
Последно предупреждение.
Алекс може да се напива до смърт, което изясних на 18-ия рожден ден,
когато реши, че нощта на текила-бум е подходящ начин да се отпразнува.
Когато човек казва, че е бил толкова пиян, че цялата нощ е чист лист,
всички казват "не се е случило".
Но, повярвайте, това е възможно.
Избирайки...
Избирайки човека, с когото искаш да разделиш живота си,
това е най-важното решение, което всеки от нас приема
за цял живот.
Защото, ако сгрешиш, това може да направи живота ти сив.
И понякога...
Понякога даже не забелязваш, докато една сутрин се събуждаш
и разбираш, че са минали години.
И двамата го знаем, Алекс.
Твоето приятелство внесе невероятни цветове в живота ми.
Винаги е било така, даже в трудни времена.
Аз съм най-щастливата жена заради този подарък.
Надявам се да не го приемаш за даденост. Мисля, че е така.
Защото понякога не забелязваш,
че най-хубавото нещо, което може да ти се случи, стои точно под носа ти.
Но и това е нормално.
Наистина е така.
Защото разбрах, че не е важно къде си,
с какво се занимаваш или с кого си,
аз винаги
честно и искрено,
безгранично те обичам.
Както сестра обича брат
и приятел обича приятел.
Винаги ще пазя сънищата ти, Алекс.
Без значение колко странни и объркани ще са те.
Така че, моля, присъединете се към тоста ми.
За булката и младоженеца.
За булката и младоженеца!
Покажи какво можеш.
Не, моля те. Е, добре. - Готова ли си?
Ето така. Харесва ли ти?
Хлапе, хлапе, какво има?
Кейти?
Кейти просто... - Току-що изтича оттук!
Кейти?
Мамо?
Какво правиш тук?
Тоби ме целуна, мамо. - И какво, това лошо ли е?
Разбира се.
Виж, аз...
Гледах ви цялата вечер. Хубаво ви е заедно.
Вие сте отбор. - Не разбирате ли?
Все едно вие да се целунете или нещо такова.
Просто ще му кажа да забрави за това.
Кейти, това... Това ще е огромна грешка.
Слушай, ако го отблъснеш сега, мисията в живота му ще бъде
да срещне най-красивото момиче на света, само и само да опита да те забрави.
И ще приключи, като се ожени за друга жена
и изкара остатъка от живота си с нея.
И ще си казва, че тя е прекрасна и...
Трябва да е истински щастлив,
но тя няма да е ти, разбираш ли?
Но вие не сте се целували, нали?
Не е ли така? - Разбира се, че не.
Кейти? - Тоби!
Съжалявам наистина. Да се престорим, че нищо не е стан...
Алекс?
Сега разбрах, че си забравила.
Твоят 18-ти рожден ден,
около 5 коктейла текила-бум, предполагам,
докато се оказа паднала от стола.
Затова покани Бетани на танц.
А ти тръгна с Грег.
Е, до скоро.
Добре.
Ура!
Това е супер.
Твой собствен хотел, скъпа.
Баща ти много би се гордял.
Скъпа, имаме посетител!
Имаме ли стая? - Да, разбира се.
Единична, за една нощ.
Добре дошли. Вие сте първият ни гост.
Не сме ли се срещали по-рано?
Презервативът остана в мен и сега не мога да го намеря!
Не мисля.
Руби, ще придружиш ли госта до стаята? - Разбира се.
Имате подарък безплатно шампанско. Добре, следвайте ме...
Съвсем ново легло и... Масивно е и можете да видите морето.
И това... Това е много мило. Ще ви хареса.
Здравей.
Здравей...
Хей, хора! - Не, искам да го видя.
Да излезем, хайде. Казах навън! Хайде.
Ами аз... Предполагам, че ми трябва стая.
Някакъв багаж? - Нямам.
Оставих го.
Жена ти... - Няма да се присъедини.
И двамата знаехме, че е неправилно.
Изглед към морето или към градината? Аз... препоръчвам морето.
Е, тогава морето.
Стая с изглед към морето.
Руби, нещо против да покажеш на госта ни горния етаж?
Извинявай, шефе, но съм заета с картотеката.
Моля, последвайте ме.
Сънувах странен сън в самолета.
Нека позная, предпазния колан заяде? Не, знам,
бил си до досадните вентилатори,
които духат право в лицето. Така и не се научих да ги изключвам.
Не.
Не. Аз...
Бях с теб.
И ти беше себе си,
стоеше там, където сме сега. Перфектно.
Аз те взех в ръцете си, по мъжки.
Като сега.
И попитах:
"Роузи Дан, мога ли да те поканя на танц?"
По-добре късно, отколкото никога.
bukvi.bg ® Bulgarian Translator Zone 2015