ВЛАСТЕЛИНЪТ НА ПРЪСТЕНИТЕ
Смаегол!
Кълве!
Хванах една, Смаегол. Наистина!
Хайде, давай! Изтегли я!
Даегол!
Даегол?
Даегол.
Дай ни го! Даегол, любими.
Защо?
Защото...
... днес е рожденият ми ден и аз го искам.
Безценното ми.
Те ни проклеха.
Убиец.
Така ни наричаха.
Проклеха ни и ни прогониха далеч.
Ам-гъл. Ам-гъл.
Ам-гъл.
И ние ридахме, любими.
Ридахме, защото бяхме тъй самотни.
...и хладнината, така приятна...
и сочна рибка да си хванем.
Тъй вкусна...
И забравихме вкуса на хляба,
шума на леса
и топлия вятър.
Дори си забравихме името.
Безценното ми.
Събудете се!
Ставайте!
Ставайте, сънливци. Трябва да потегляме.
Да тръгваме веднага.
Цяла нощ ли не мигнахте, г-н Фродо?
Аз пък съм спал твърде дълго.
Сигурно става късно.
Не. Не е късно.
Още няма пладне.
Просто дните стават все по-тъмни.
Хайде!
Да тръгваме, няма време!
Не и преди г-н Фродо да е хапнал.
Няма време, глупчо.
Ето.
Ами ти?
Аз не съм гладен. Омръзнаха ми тези питки лембас.
Сам.
Добре де.
На привършване са.
Трябва да внимаваме, защото няма да ни стигнат.
Но вие се хранете. г-н Фродо.
Разделил съм ги на дажби. Трябва да стигнат.
За какво?
За обратния път.
Хайде, хобитчета.
Вече сме близо.
Мордор не е далече.
Тук няма къде да се скрием.
Побързайте.
ЗАВРЪЩАНЕТО НА КРАЛЯ
Добър е.
Определено е от Графството.
Пушилист.
Сякаш пак съм в "Зеленият дракон".
"Зеленият дракон"... - С халба бира в ръка.
с вдигнати уморени крака след тежък работен ден.
Пипин, ти никога през живота си не си работил.
Добре дошли, господари мои...
Добре дошли в Исенгард!
Ах вие, негодници! Къде ли не ви търсихме!
А ето ви тук, ядете и пиете! И...и пушите!
Просто се наслаждаваме на победата.
И на спечелените благини.
Особено на осоленото свинско.
Осолено свинско ли?
Хобити... - Имаме заповед от Дървобрад.
който сега царува над Исенгард.
Гандалф! Млади господарю...
Радвам се, че дойде.
Мога да се справя с дървото и водата, с камъните и храната,
Но тук има един магьосник,
заключен в собствената си кула.
Покажи се!
Внимавай!
Дори сразен, Саруман е опасен.
Да му вземем главата, че да се свърши.
Не.
Той ни трябва жив!
Да го накараме да говори.
Кралю Теоден, водил си много войни и много мъже си посякъл,
а след това си постигал мир.
Не можем ли да се посъветваме както преди, стари приятелю?
Да се помирим ли, ти и аз?
Ще се помирим.
Мирът ще се възцари,
когато отговориш за изгарянето на Западните предели
и за децата, които лежат мъртви там!
Ще се помирим, когато войниците,
чиито тела, дори мъртви, бяха съсечени
пред портите на Външната стена, бъдат отмъстени!
Когато увиснеш на бесилото за радост на гарваните си...
Ще настане мир.
Бесилки и гарвани?
Изкуфял старец!
Какво искаш, Гандалф?
Нека позная. Ключовете от Ортанк.
Или направо ключовете от Барад-дур
с короните на Седмината крале и с жезлите на Петимата магьосници!
Предателството ти вече отне живота на мнозина.
И хиляди други сега са пред смъртта.
Но ти можеш да ги спасиш, Саруман.
Знаеш тайните замисли на Врага.
Значи търсиш информация.
Ето какво ще ти кажа.
Има нещо гнило в сърцето на Средната земя.
Нещо, което все ти убягва.
Но Окото го е видяло.
Дори сега Саурон използва предимството си.
И скоро ще нападне.
И всички ще умрете.
Но ти го знаеш. Нали, Гандалф?
Нали не мислиш, че Скиталецът ще седне някога на трона на Гондор?
Този изгнаник, извлечен от сенките, нивга не ще стане крал.
Гандалф не се колебае да пожертва и най-близките си...
...онези, които твърди, че обича.
Кажи ми, какво утешение предложи на полуръста.
преди да го изпратиш към гибелта му?
Онзи път води към сигурна смърт.
Чух достатъчно!
Застреляй го. Забий стрела в плювалника му.
Не.
Слез, Саруман!
И ще пощадим живота ти. - Спести от жалостта и милостта си.
Не са ми нужни!
Саруман...
...жезълът ти е счупен.
Грима, не е нужно да го следваш.
Не винаги си бил такъв.
Навремето бе мъж от Рохан.
Слез. - Мъж от Рохан ли?
Къщите в Рохан
са хамбари със сламени покриви, където вонящи разбойници пият
и децата им се въргалят с кучетата по пода.
Победата при Шлемово усое не ти принадлежи, коневладелецо Теоден.
Ти си незначителен наследник на велики предци.
Грима...
...слез долу. Освободи се от него.
Свободен?! Той не ще бъде свободен. - Не.
Слез долу, помияр!
Саруман!
С Врага сте кроили планове заедно.
Кажи ни каквото знаеш!
Отпрати свитата си и ще ти кажа, къде ще се реши съдбата ти.
Няма да остана затворен тук.
Прати известие на съюзниците ни
до всяко свободно кътче на Средната земя.
Врагът се изправя срещу ни. Трябва да знаем къде ще удари.
Сметта, оставена от Саруман.
Реката вече я изми.
Дърветата ще се върнат да растат тук.
Млади дървета.
Див и дървета. - Пипин!
Виж ти, виж ти!
Перегрин Тук!
Аз ще прибера това, момчето ми!
По-бързичко, дай ми го!
Тази вечер ще почетем онези, които проляха кръвта си за страната!
Слава на мъртвите бойци!
Слава!
Без прекъсване.
Без разсипване. - И без повръщане.
Значи, това е надпиване?
Който остане прав, печели.
За какво ще пием? Да пием за победата!
За победата!
Радвам се за теб.
Той е доблестен мъж.
И двамата сте доблестни мъже.
Но не Теоден от Рохан поведе нашите хора към победата.
Не ме слушай.
Ти си млада. И тази вечер е за теб.
Ето, вземи.
Само джуджетата плуват с малки космати жени.
Усещам нещо.
Леко изтръпване в пръстите.
Май ме хвана.
Какво ви казах?
Не носи на пиене.
Край на играта.
На длъж и шир ще дириш до капка да погълнеш всичко.
Но нийде няма да намериш бира, няма да намериш бира
като тази, дето у нас се намира, у нас се намира.
Дръжте си модните питиета. Пийте ги, ако щете, и с шишета.
Но най-вкусното пиво
Пипин!
за другари смели
в "Зеленият дракон" се пени.
Благодарим! Аз печеля!
Няма ли новини за Фродо?
Ни вест, ни кост.
Имаме още време.
С всеки ден Фродо се доближава до Мордор.
Можем ли да бъдем сигурни в това?
Какво ти казва сърцето?
Че Фродо е жив.
Да.
Да, жив е.
Много опасно, много опасно.
Крадци. Те ни го откраднаха.
Да ги убием! Да ги убием и двамата!
Тихо! Не бива да ги будим.
Да не проваляме плана си.
Но те знаят. Те знаят!
Те ни подозират.
Какво казва то, любими?
Да не би Смаегол да се страхува?
Не. Не се страхува.
Никога вече! Смаегол мрази лошите хобити!
Смаегол иска те да умрат.
Така и ще стане.
Смаегол вече го направи веднъж. Ще успее отново.
То е наше!
Само наше!
Трябва да си върнем безценното! Да си го върнем.
Търпение, любими.
Първо трябва да ги заведем при нея.
Трябва да ги заведем до витата стълба.
Да, до стълбата. А сетне?
Нагоре, нагоре, нагоре по стълбата. докато не стигнем...
до тунела!
А веднъж влезли в него,
няма да излязат.
Тя винаги е гладна.
Постоянно трябва да яде.
Да се тъпче.
Сега хапва само мръсни орки.
А те не са много вкусни. Нали, любими?
Не.
Хич даже не са вкусни, любими.
Хапва й се нещо по-сладичко.
Някое хобитче.
И когато изхвърли кокалите и парцалите им,
ще го намерим.
И ще си го взема!
Двамата ще си го вземем.
Да, ще си го вземем. Това исках да кажа.
Ам-гъл! Ам-гъл!
Безценното ще бъде наше,
когато хобитите умрат!
Ах ти, малък предател!
Не! Господарю!
Недей, Сам! Остави го!
Чух го как си говореше. Иска да ни убие.
Никога! Смаегол не може да убие и муха.
Този ужасен дебел хобит мрази Смаегол.
И си измисля.
Ах ти, жалък червей! Ще ти счупя главата!
Сам!
Кого наричаш лъжец? Ти лъжеш!
Ако го прогониш, ще се изгубим! - Не бива да остава с нас.
Няма да го чакам да ни убие! - Няма да го отпратя.
Не разбирате, нали? Той е зъл.
Няма да се справим без водач, Сам.
Трябва да бъдеш на моя страна.
Винаги съм бил на ваша страна, г-н Фродо.
Знам, Сам. Знам.
Довери ми се.
Хайде, Смаегол.
Кое време е?
Още не се е зазорило.
Сънувах огромна вълна
да залива зелените поля и хълмовете.
Стоях на ръба.
Бездната под краката ми тънеше в пълен мрак.
Светлина блестеше зад мен.
но не можех да се обърна към нея.
Можех само да стоя там и да чакам.
Нощта променя мислите.
Спи, Еовин.
Спи...
...докато можеш.
Звездите са забулени.
Нещо се раздвижва на изток.
Безсънно зло.
Окото на Врага не спи.
Какво правиш?
Пипин!
Пипин?
Пипин.
Да не си полудял? - Искам да го видя.
Само още веднъж. - Върни го веднага.
Пипин.
Не!
Пипин.
Той е тук.
Виждам те.
Пипин!
Помощ! Гандалф!
Някой да му помогне, моля ви!
Пипин!
Глупав Тук!
Погледни ме.
Гандалф, прости ми.
Погледни ме. Какво видя вътре?
Дърво.
Имаше бяло дърво
в каменен двор.
Беше мъртво.
Градът гореше.
Минас Тирит? Само това ли видя?
Видях още...
Него.
Чувах гласа му в главата си.
И какво му каза?
Говори!
Попита ме за името ми. Не му го казах.
Той започна да ме мъчи. - Каза ли му за Фродо и Пръстена?
Очите на Пипин не лъжеха.
Може да е глупак.
но поне е честен глупак.
Не е казал на Саурон нищо за Фродо и за Пръстена.
Имахме необясним късмет.
В Палантира Пипин е видял плана на врага.
Саурон смята да удари Минас Тирит.
Поражението му при Шлемово усое му е показало едно.
Че наследникът на Елендил се е завърнал.
Хората не са слаби.
Все още имат смелост и сила да му се противопоставят.
Саурон се страхува от това.
Няма да рискува народите на Средната земя да се обединят.
Ще затрие Минас Тирит.
за да не позволи на краля да се върне на трона.
Когато пламнат кладите на Гондор, Рохан трябва да се готви за война.
Кажи ми...
Защо да помагаме на онези, които не помогнаха на нас?
Какво дължим на Гондор?
Аз ще отида. - Не!
Трябва да ги предупредим. - Ще бъдат предупредени.
Ти ще пристигнеш в Минас Тирит по друг път.
Тръгни по реката. Погрижи се за Черните кораби.
Разберете:
Войната започна и не можем да се върнем назад.
Потеглям към Минас Тирит...
И няма да бъда сам.
От всички прелюбопитни хобити, Перегрин Тук, ти си най-лошият!
Бързо!
Къде отиваме?
Защо погледна в камъка? Защо си пъхаш носа навсякъде?
Не знам. По-силно е от мен. - Винаги така става.
Казах, че съжалявам.
Няма да се повтори. - Не разбираш ли?
Врагът мисли, че Пръстена е у теб.
И ще те търси, Пип. Трябва да те изведат оттук.
И теб също, нали? И ти ще дойдеш с мен.
Мери?
Хайде.
Далеч ли е Минас Тирит?
Три дни път, ако можехме да летим като Назгулите.
Моли се да не ни се наложи.
Ето.
Вземи това за из път.
Последният ни пушилист?!
Знам, че твоят е свършил. Много пушиш, Пип.
Но... Ще се видим скоро.
Нали? - Не знам.
Не знам какво ще стане.
Мери. - Бързо, Сенкогрив.
Препускай както никога досега. - Мери!
Мери!
Той вечно ме следваше.
където и да отида.
още от деца.
Вкарвах го в най-ужасните беди,
но винаги бях с него и го измъквах.
А сега го няма.
Също като Фродо и Сам.
Едно нещо научих за хобитите:
Те не се пречупват лесно.
Защото са твърдоглави. Все пак той е Тук.
Отведете я по най-безопасния път.
В Сивите заливи я чака кораб.
Ще я отведе в Безсмъртните земи отвъд морето
за последното пътуване на Арвен Вечерницата.
Тук не остана нищо за теб...
Освен смъртта.
Лейди Арвен...
Не бива да се бавим.
Милейди!
Кажи ми какво си видял. - Арвен.
Ти имаш дарбата да виждаш в бъдещето.
Какво видя?
Погледнах в твоето бъдеще и видях само смърт.
Но е имало и живот, нали?
Видял си детето. Видял си моя син.
Това бъдеще вече е почти загубено.
Но не завинаги.
Нищо не е сигурно.
Някои неща са сигурни.
Ако го изоставя сега,
ще съжалявам вечно.
Време е.
Ще се събуди пламъкът във пепелта,
от сенките ще бликне светлина,
наново мечът ще се вдигне
и Кралят ни ще се завърне.
Да го изковем отново.
Ръцете ти са студени.
Животът на елфите те напуска.
Аз избрах да стане така.
Татко, по твоя воля или не,
вече никой кораб не може да ме отведе оттук.
Навлизаме в земите на Гондор.
Това е Минас Тирит.
Градът на кралете.
Дайте път!
Това е дървото, което видях.
Гандалф.
Да, Бялото дърво на Гондор. Кралското дърво.
Лорд Денетор обаче не е кралят.
Той е само Наместник. Пазител на трона.
А сега ме чуй внимателно. Лорд Денетор е баща на Боромир.
Не би било мъдро да му съобщаваш за смъртта на любимия му син.
И не споменавай Фродо. Нито пък Пръстена.
Нито пък Арагорн.
Като се замисля, най-добре изобщо не си отваряй устата.
Слава на Денетор, син на Ектелион. Господар и Наместник на Гондор.
В този тъмен час идвам с новини и съвети.
Може би тогава ще можеш да ми обясниш и това?
Може би ще ми кажеш защо синът ми е мъртъв?!
Боромир загина, за да спаси нас...
Двама хобити.
Падна мъртъв, но повали много врагове.
Предлагам да ви служа вярно. доколкото мога.
за да върна този дълг.
Първата ми заповед към теб е да ми кажеш
как така ти се измъкна, а синът ми не успя,
въпреки цялата му сила.
И една стрела е достатъчна да срази и най-могъщия човек,
а Боромир бе пронизан многократно.
Ставай.
Господарю, ще има достатъчно време да тъгувате за Боромир...
Но то не е сега.
Идва война.
Врагът е пред прага ти. Като Наместник, задачата ти е
да защитаваш града. Къде са армиите на Гондор?
Все още имаш приятели. Не си сам в тази война.
Повикай Теоден от Рохан. Запали кладите.
Мислиш се за мъдър, Митрандир.
Но макар че си хитър, не виждаш далеч.
Нима смяташ, че очите на Бялата кула са слепи?
Аз виждам повече, отколкото си мислиш.
С лявата си ръка ще ме използваш като щит срещу Мордор.
А с дясната ще ме свалиш от трона.
Знам кой язди редом с Теоден от Рохан.
О, да. Дочух за този Арагорн, син на Араторн.
И знай отсега - няма да се преклоня пред този Скиталец от Севера,
който отдавна е изгубил кралското си право в пустошта.
Не ти е дадена властта да отричаш завръщането на Краля, Наместнико.
Властта на Гондор е само моя! И няма да я дам на никого.
Ела.
Подчинил е всичко на безсмислени цели.
Даже би използвал скръбта за прикритие.
Хиляди години този град се държеше.
А сега ще падне по прищявката на един луд.
И Бялото дърво, Дървото на кралете не ще разцъфне отново.
Защо още го пазят? - Защото още имат надежда.
Плаха чезнеща вяра, че един ден то ще разцъфне.
Че кралят ще дойде и градът ще възвърне блясъка си,
от преди да започне да се разпада.
Старата мъдрост на Запада бе забравена.
Гробниците станаха по-величествени от къщите на живите
и кралете почитаха предците си повече от синовете си.
Бездетни господари в древните си зали размишляваха върху хералдика
или се допитваха до звездите от върховете на високи студени кули.
Това доведе народа на Гондор до разруха.
Родът на кралете угасна.
Бялото дърво увехна.
Властта на Гондор премина в ръцете на недостойни.
Мордор.
Да, съвсем близо е, нататък.
Открай време градът живее с тази сянка.
Наближава буря.
Не е нормално време.
Това е дело на Саурон.
Огън и дим изпраща той пред своите войски.
Орките от Мордор мразят дневната светлина,
затова той покрива лика на слънцето,
за да улесни прехода им по пътя на войната.
И когато Сянката на Мордор стигне този град,
адът ще се отприщи.
Ами...
Минас Тирит
е впечатляващ. А сега накъде ще потеглим?
Вече е прекалено късно, Пипин. Няма да напускаме града.
Помощта ще трябва да ни намери сама.
Сигурно наближава време за чай.
Поне на почтените места, където още пият чай.
Ние не сме на почтено място.
Г-н Фродо?
Какво има?
Просто предчувствие.
Не мисля, че ще се върна в къщи.
Разбира се, че ще се върнете.
Просто ви измъчват мрачни мисли.
Ще отидем дотам и обратно,
също както г-н Билбо.
Ще видите.
Мисля, че тези земи са били част от кралството Гондор.
Отдавна, когато още е имало крал.
Г-н Фродо, вижте.
Кралят отново си има корона.
Хайде, хобити! Не бива да спираме. Оттук.
Това е само символичен пост, нали?
Нали не очакват от мен наистина да се сражавам?
Нали? - Вече си на служба при Наместника.
Ще правиш каквото ти наредят, Перегрин Тук.
Глупав хобит.
Страж на Цитаделата.
Благодаря.
Вече няма звезди.
Време ли е?
Да.
Толкова е тихо.
Това е затишието преди бурята.
Не искам да се бия...
Но да чакам да започне войната е още по-ужасно.
Няма ли надежда, Гандалф, за Фродо и Сам?
Надеждата никога не е била голяма.
Само глупците се надяват.
Врагът ни е готов.
Войската му е събрана.
Не само орки, а и хора.
Харадримски легиони от Юга.
наемници от бреговете...
Всички ще се отзоват на повика на Мордор.
Хайде.
Това ще бъде краят на Гондор, какъвто го познаваме.
Ударът ще бъде насочен право насам.
Ако превземат реката. ако гарнизонът на Осгилиат падне.
ще ни бъде отнета и последната защита.
Но ще ни остане Белия магьосник. Все е нещо.
Гандалф?
Саурон още не е насъскал най-верния си слуга.
Онзи, който ще поведе армията на Мордор на война.
За него казват, че никой мъж не може да го убие.
Кралят магьосник на Ангмар.
Вече си го виждал.
Именно той прониза Фродо на Буреносния връх.
Той е Господарят на Назгулите.
най-силният от Деветимата.
Леговището му е в Минас Моргул.
Мъртвия град.
Много неприятно място. Пълно с врагове.
Бързо.
Ще ни видят.
Насам. Вижте, открихме я.
Пътеката, която води към Мордор.
Тайната стълба.
Нагоре.
Не, г-н Фродо! - Не натам!
Какво прави той? - Недей.
Те ме викат. - Не.
Скрийте се! Бързо!
Усещам острието му в раната.
Най-сетне се започва.
Най-великата битка на нашето време.
След мен, хобити. Нагоре, нагоре!
Фигурите са на дъската.
Играта са започва.
Нагоре, нагоре, нагоре по стълбите.
И после влизаме в тунела.
Хей, какво има в този тунел?
Слушай и ме чуй добре.
Случи ли му се нещо, ще отговаряш пред мен.
Само да усетя, че нещо не е наред, и едно косъмче да ми се изправи
на врата, край - вероломният миризливец изхвърча.
Изчезваш. Разбра ли?
Наблюдавам те.
За какво?
Нищо. Само си изяснихме нещо.
Перегрин Тук, имам задача за теб.
Още една възможност за народа на Графството да се докаже.
Не ме разочаровай.
Много е тих о по реката.
Орките са се покрили.
Гарнизонът май се е оттеглил.
Изпратихме разузнавачи до Каир Андрос.
Ще ни предупредят, ако орките ни атакуват от север.
Тихо.
Трябват ни още десет.
Избийте ги!
Не идват от север.
Към реката. Бързо! След мен!
По-бързо.
Вадете оръжията.
Задръжте ги!
Какво?
Амон Дин.
Кладата на Амон Дин е запалена.
Надеждата няма да угасне.
Кладите на Минас Тирит! Запалени са.
Гондор ни вика на помощ.
И Рохан ще се отзове.
Съберете Рохиримите.
Събери армията при Черноден.
Всички мъже, които могат да дойдат. Имаш два дни.
На третия потегляме към Гондор, за да започнем войната.
Тръгвай. - Слушам.
Гамлинг, обиколи земите на Рохан.
Свикай всеки мъж и момче към Черноден.
Добре.
С нас ли ще дойдеш? - Само до лагера.
Жените от моя народ изпращат мъжете си на война.
А мъжете си намериха водач.
Ще те последват в битка и дори в смъртта.
Ти ни даде надежда.
Извинете.
Аз имам меч.
Моля, приемете го.
Предлагам да ви служа, кралю Теоден.
С радост те приемам.
Ти ще бъдеш Мериадок, рохански оръженосец.
Конници.
Де да можех да свикам легион тежковъоръжени джуджета.
Може би на твоя народ няма да му се наложи да воюва.
Боя се, че войната вече бушува в земите им.
И тъй, значи пред стените на Минас Тирит
ще се реши участта на нашето време.
Дойде часът. Рохански конници, не изменяйте на клетвата си.
Изпълнете дълга си. За краля и кралството!
Фарамир!
Не можем да ги удържим. Изгубихме града.
Заповядай отстъпление. Връщаме се в Минас Тирит.
Назгули.
Скрийте се!
Назгули!
Назад. Назад към Минас Тирит!
Отстъпление!
Отстъпвайте! - Бягайте!
Времето на хората свърши.
Дойде времето на орките.
Продължавайте. - Назгули.
Пазете се, господарю!
Идва!
Митрандир. - Белият ездач!
Отваряйте!
Митрандир.
Пробиха отбраната.
Заеха моста и западния бряг.
Оркските легиони прекосяват реката. - Точно както предрече лорд Денетор.
Отдавна беше предвидил съдбата ни. - Предвидил я е, но не направи нищо.
Фарамир?
Това не е първият полуръст, който виждаш, нали?
Не.
Виждал си Фродо и Сам?!
Къде? Кога? - В Итилиен.
Преди по-малко от два дни.
Поеха към долината на Минас Моргул.
И прохода Кирит Унгол.
Какво означава това?
Нещо не е наред ли? - Фарамир, разкажи ми.
Разкажи ми всичко.
Така ли служиш на града си?
Би рискувал пълното му разрушение?
Направих каквото сметнах за редно.
Каквото си сметнал за редно...
Оставил си глупав полуръст да отнесе Пръстена на силата в Мордор.
а трябваше да го донесеш в Цитаделата да го пазим.
Да го скрием
на тайно и дълбоко в съкровищницата.
И да не се използва.
освен в най-крайна нужда.
Не бих използвал Пръстена.
Дори Минас Тирит да се руши и само аз да мога да го спася.
Все искаш да изглеждаш величествен и щедър
като древен крал.
Боромир не би забравил нуждите на баща си.
Той би ми донесъл желания дар.
Боромир не би донесъл Пръстена.
Щеше да протегне ръка и да го вземе. И би се погубил.
Не знаеш нищо! - Той би го задържал за себе си.
А върнеше ли се.
и ти не би познал сина си.
Боромир ми беше верен!
А не играчка на някакъв магьосник!
Татко?
Сине мой.
Остави ме.
Внимателно, господарю.
Много е високо.
Стълбата е много опасна.
Хайде, господарю.
Ела при Смаегол.
Г-н Фродо.
Назад!
Не го докосвай!
Защо той мрази бедния Смаегол?
Какво му е направил?
Господарю?
Господарят носи тежко бреме.
Смаегол знае. Тежко, много тежко.
Дебелият хобит няма откъде да знае.
Смаегол ще се грижи за господаря.
Той го иска.
Желае го. Смаегол познава по очите му.
Много скоро ще ти го поиска. Ще видиш.
Дебелият хобит ще поиска да ти го вземе.
Призови всички легиони.
Не спирайте, докато не превземете града.
Избийте ги до крак.
Ами магьосника? - Аз ще го пречупя.
Къде са конниците на Теоден?
Ще дойде ли армията на Рохан?
Митрандир?
Сега смелостта ви е най-добрата защита.
За какво си мислеше, Перегрин Тук?
Какви ли услуги може един хобит да предложи на такъв велик лорд?
Беше благородно.
Не бива да се укоряваш за великодушието си.
Ще се присъединиш към стражите на кулата.
Не вярвах, че ще има ливрея, която да ми стане.
Някога беше на момче от града. На едно глупаво момче.
което с часове гонеше дракони, вместо да внимава с уроците.
Била е твоя? - Да, беше моя.
Баща ми поръча да ми я направят.
По-висок съм, отколкото си бил ти.
Въпреки че едва ли ще порасна още, освен на ширина.
И на мен не ми бе по мярка.
Боромир беше войникът.
Толкова си приличаха, той и баща ми.
Горди.
Даже упорити.
Но силни.
Мисля, че твоята сила е по-различна.
И някой ден баща ти ще я види.
Заклевам се във вярност на Гондор -
в мир или във война,
в живота и в смъртта
от...
От този час насетне.
докато господарят не ме освободи
или смъртта не ме прекърши.
Няма да забравя тази клетва.
нито пък възнаграждението, което ти се полага.
Верността награждавам с любов.
Смелостта - с чест.
А за предателство - отмъщавам.
Не бива така лесно да се отказваме от гарнизона до реката.
който брат ти удържаше толкова дълго.
Какво искаш да сторя? - Да си върнеш
реката и крепостта на Пеленор. Да превземеш отново Осгилиат.
Господарю, в Осгилиат гъмжи от орки.
На война се рискува много.
Има ли капитан, който да има кураж да изпълни волята на господаря си?
Иска ти се друг да бе на мое място, нали?
Боромир да беше тук, а аз да бях загинал.
Да.
Така ми се иска.
След като ти отнеха Боромир...
Ще направя каквото мога вместо него.
Щом трябва да се върна, имай ми повече доверие, татко.
Зависи като какъв ще се върнеш.
Какво си намислил?
Каниш се да се измъкнеш, а? - Да се измъкна?
Да си измъкна?!
Дебелият хобит е много мил, както винаги.
Смаегол им показва тайните пътеки, които никой друг не знае,
а те казват, че се "измъква".
Измъква се, значи?
Много мило. О, да, безценното ми.
Много мило. - Добре де, добре!
Просто ме стресна, затова.
И какво правеше?
Измъквах се.
Хубаво. Както искаш.
Извинявайте, г-н Фродо.
Трябва да тръгваме.
Още е тъмно.
Тук винаги е тъмно.
Няма ги!
Питките на елфите. - Какво?
Това беше всичката ни храна.
Той ги е взел. Няма кой друг да е!
Смаегол? Не, не и бедният Смаегол.
Смаегол мрази гадните питки на елфите.
Лъжеш, плъх такъв! Какво направи с тях?!
Той наистина не ги яде.
Не може да ги е взел той. - Виж.
Какво е това?
По дрехите му има трошички. Той ги е взел!
Той ги е взел.
Виждал съм го. Само се тъпче, когато господарят спи.
Мръсен лъжец! Вонящ двуличен подлец!
Сам, престани!
Сам!
Ще го убия! - Сам! Недей!
Съжалявам. Не исках да прекалявам. Просто се ядосах.
Ето. Нека да починем малко.
Добре съм. - Не.
Не, не сте добре. Изтощен сте.
Заради този Ам-гъл.
Заради това ужасно място. Заради това нещо на врата ви!
Мога да ви помагам.
Да го нося от време на време.
Само за малко.
Мога да го нося вместо вас.
Да ви помогна малко с товара.
Махни се! - Не го искам за себе си.
Искам само да помогна.
Виждаш ли? Какво ти казах?
Иска го за себе си.
Ти млъквай!
Махай се! Изчезвай оттук!
Не, Сам. Ти трябва да си тръгнеш.
Съжалявам, Сам.
Но той лъже.
Настройва ви срещу мен.
Вече не можеш да ми помогнеш.
Не го мислите.
Върви си у дома.
Фарамир!
Баща ти е полудял от високомерие.
Не захвърляй живота си с такава лекота.
А на кого да се подчинявам. ако не на него?
Това е градът на Нуменорците.
С радост ще дам живота си да защитя красотата му,
спомена за него, мъдростта му...
Баща ти те обича, Фарамир.
И ще си го спомни, преди да настъпи краят.
Можеш ли да пееш, хобитче?
Ами...
Да.
Поне колкото може моят народ.
Но нямаме песни за бляскав и зали.
И за мрачни времена.
Значи моята зала не е достойна за песента ти?
Хайде, попей ми.
Оставихме дома
далеч назад.
И дълъг път ни чака.
През сенки
и през мрак.
Докато не угасне и Луната.
докато не угаснат
и звездите.
докато не угасне
светлината.
Докато не угасне светлината.
Напред! Напред!
Напред! Напред! Напред!
Сторете път на краля.
Сторете път.
Кралят е тук.
Господарю.
Слава, господарю. - Колко събра, Гримболд?
Около 500 мъже от Западните покрайнини.
Имаме и 300 мъже от Фенмарч, кралю Теоден.
Къде са конниците от Поречието? - Не дойдоха, господарю.
Шест хиляди копия.
Надявах се поне на два пъти повече.
С шест хиляди няма да успеем да пробием обсадата на Мордор.
Ще дойдат и още.
С всеки час поражението на Гондор наближава.
Можем да изчакаме само до зори, после трябва да тръгваме.
Конете са неспокойни,
а хората мълчат.
Страх ги е от сянката на планината.
Онзи път там...
Накъде води?
Това е пътят към Димхолт - планинската порта.
Никой не се е връщал жив оттам.
В тази планина царува злото.
Арагорн.
Да потърсим някаква храна.
Ето, готов си.
Истински воин от Рохан.
Готов съм.
Извинявай.
Не е толкова опасен.
Даже не е остър.
Лошо. Няма да убиеш много орки, ако мечът ти не е остър.
Ела с мен.
Към ковачницата. Бързо!
Не бива да го поощряваш.
А ти не бива да се съмняваш в него.
Не се съмнявам в сърцето му, а в късите му ръчички.
Защо го оставяте?
Мери има не по-малка причина от нас да замине на война.
Защо да няма право да воюва за онези, които обича?
Познаваш войната, колкото и онзи хобит.
Щом страхът го обземе
и кръвта, писъците и ужасите на битката го завладеят.
мислиш ли, че той ще остане и ще се бие?
Той ще избяга.
И с пълно право.
Войната е мъжка работа, Еовин.
Избрах смъртния живот.
Искаше ми се да го видя...
За последен път.
Господарю?
Крал Теоден ви очаква, господарю.
Оставям ви сами.
Господарю Елронд.
Изпраща ме онази, която обичам.
Арвен умира.
Няма да удържи дълго на злото, което се излива от Мордор.
Светлината на Вечерницата помръква.
Докато силата на Саурон расте, нейната намалява.
Сега и животът на Арвен е свързан със съдбата на Пръстена.
Сянката падна и върху нас, Арагорн.
Краят настъпи.
Той няма да е край за нас, а за него.
Отиваш на война, но няма да победиш.
Знаеш, че армията на Саурон е на път към Минас Тирит.
Но не знаеш за тайната му сила, която ще нападне откъм реката.
От юг е потеглила пиратска флотилия.
Ще пристигнат в града след два дни.
Твърде сте малко, Арагорн.
Трябват ви още хора.
Няма повече.
Има. Онези, които се крият в недрата на планината.
Убийци...
Предатели.
Нима би ги призовал на война?
Те не вярват в нищо. Не се подчиняват на никого.
Ще се подчинят на краля на Гондор.
Андурил - Пламъкът на Запада, изкован от отломките на Нарсил.
Саурон не ще е забравил меча на Елендил.
Мечът, що бе счупен, ще се върне в Минас Тирит.
Онзи, що има силата да върти този меч,
може да командва армия, по-смъртоносна от всички други.
Забрави за Скиталеца.
Стани онзи, който ти е писано да бъдеш.
Премини по Пътя на мъртвите.
Дава надежда на хората.
Но за себе си не оставям.
Защо правиш това?
Войната е на изток. Не можеш да ни изоставиш точно преди битката.
Не можеш да изоставиш хората си.
Еовин...
Трябваш ни тук.
Защо си дошла?
Нима не знаеш?
Ти обичаш само сянка и мисъл.
Не мога да ти дам това, за което жадуваш.
Винаги съм ти желал само радост и щастие.
И къде си мислиш, че отиваш?
Не и този път. Този път трябва да ви оставя, Гимли.
Не си ли научил нищо за ината на джуджетата?
Изобщо не се съмнявай в нас, приятелю. Идваме с теб.
Какво става? - Къде отива той?
Къде отива той?
Не разбирам.
Господарю Арагорн!
Защо ни оставя точно преди битката?
Напуска ни, защото няма надежда.
Напуска ни, защото така трябва. - Дойдоха твърде малко.
Не можем да сразим армията на Мордор.
Не...
Не можем.
Но това не означава, че няма да ги срещнем в битка.
Издадох заповед.
Народът на Рохан ще ти се подчинява вместо на мен.
Седни на трона ми в Едорас.
Дано го защитаваш дълго,
ако се провалим в тази война.
Какво друго ще ми наредиш, господаря?
Да ти наредя?!
Не.
Само искам да се усмихнеш отново.
А не да скърбиш за онези, чийто час е ударил.
Ти ще доживееш да видиш пролетта...
... и края на отчаянието.
Каква ли армия се крие в такова място?
Прокълната.
В древността хора от планините положили клетва
пред последния крал на Гондор
да застанат на негова страна
във войната.
Но когато ударил часът,
когато Гондор имал нужда от тях,
те избягали и се скрили в планинската тъма.
И тъй, Исилдур ги проклел
да не намерят покой, докато не изпълнят клетвата си.
Кой ще ги призове от мрачния здрач?
Забравените хора.
Наследникът на онзи, комуто са дали клетва.
От север ще се спусне.
И нуждата ще го води.
Ще премине през прохода към Пътя на мъртвите.
Сякаш самата ми кръв изстива.
Пътят е затворен.
Портата е затворена от мъртвите.
И само мъртвите я пазят.
Пътят е затворен.
Брего!
Не се страхувам от смъртта.
Е, това е нечувано.
Елф да влезе под земята, а джудже да не посмее?
Направо ще ме спука от подигравки.
Трябва да яздим бързо и без багаж.
Чака ни дълъг път.
И трябва да стигнем до края му с достатъчно сили за бой.
Малките хобити не ходят на война, Мериадок.
Приятелите ми заминаха. Ще се срамувам, ако ме оставите.
До Минас Тирит се препуска три дни.
И никой от ездачите ми не бива да носи допълнителна тежест.
Искам да се сражавам.
Това е последната ми дума.
Ще яздиш с мен.
Милейди.
Стройте се! Потегляме!
Напред!
Напред към Гондор!
Какво е това? Какво виждаш?
Виждам призрачни силуети на хора
и на коне. - Къде?
Неясни очертания като накъсани облаци.
Копия се надигат,
като ледени остриета през покров от мъгла.
Мъртвите ги следват.
Били са призовани.
Мъртвите?
Призовани?! Знаех си.
Много добре.
Чудесно! Леголас!
Не гледайте надолу.
Кой влиза в моята обител?
Онзи, на когото трябва да се подчиниш.
Мъртвите не допускат живите тук.
Но аз ще премина!
Пътят е затворен.
Направен е от мъртвите.
И мъртвите го пазят.
Пътят е затворен.
Вие също трябва да умрете.
Призовавам те да изпълниш клетвата си.
Не приемам заповеди от никого, освен от краля на Гондор.
Родът бе прекъснат.
Отново се е възродил.
Сражавайте се на наша страна и ще си възвърнете честта.
Какво решавате?
Губиш си времето, Арагорн.
Те не държат на честта - нито приживе, нито в смъртта.
Аз съм наследникът на Исилдур.
Сражавайте се за мен
и ще сметна, че сте изпълнили клетвата.
Какво решавате?
Имате думата ми!
Бийте се и ще ви освободя от живата смърт!
Какво решавате?!
Изправете се, предатели такива!
Навън!
Леголас!
Бягай!
Ще се бием.
Отворете портите! Бързо!
Побързайте!
Фарамир!
Не казвай, че е мъртъв.
Враговете са били повече.
Никой не е оцелял.
Страх.
Този град вони на страх.
Нека облекчим мъките им.
Пуснете затворниците. - Катапулти!
Синовете ми са мъртви.
Родът ми е прекъснат.
Той е жив!
Родът на Наместниците се провали.
Трябва му лекар, господарю.
Родът ми е прекъснат!
Господарю!
Рохан...
...също ни изостави.
Теоден ме предаде.
Отстъпвайте!
Бягайте! Спасявайте се!
Гответе се за бой!
Побързайте! Към стената! Пазете стената!
Насам!
Върнете се на постовете си!
Пратете тези зверове в преизподнята!
Не мърдайте.
Трябват ни още камъни!
Внимавай!
На долното ниво, бързо!
Стегнете се, войници!
Задръжте ги! Не се предавайте.
На постовете! За бой!
Не по кулите!
Целете се в троловете! Убийте троловете!
Убийте ги!
Отбийте атаката!
Перегрин Тук!
Върни се в Цитаделата! - Призоваха ни на бой.
Тук не е място за хобити.
Вече си страж на Цитаделата.
Хайде, тичай обратно. Бързо!
Какво вършиш, нищожество такова?!
Вратата не се отваря. Твърде здрава е.
Върни се и я разбий.
Нищо не може да я пробие.
Таранът ще я пробие.
Донесете Гронд, вълчата глава.
Гронд! Гронд!
Гронд!
Не можете да продължите.
Не ще влезете в Гондор.
Кой си ти?
Леголас, пусни една стрела покрай ухото на боцмана.
Хубавичко се прицели.
Това е. Предупредихме ви.
Пригответе се, ще ви вземем на абордаж.
На абордаж ли?
С каква армия?
С тази армия.
Ето тук.
Къде се намираме?
Господарят трябва да влезе в тунела.
Май не искам да го направя.
Няма друг път.
Влизай, господарю...
Или се върни обратно.
Не мога да се върна.
Каква е тази воня? - Мръсотия от орките.
Понякога идват тук.
По-бързо.
Оттук.
Смаегол?
Насам.
Какво е това, което лепне тук?
Ще разбереш.
О, да.
Сега ще разбереш.
Смаегол?
Смаегол!
Сам...
А на теб, Фродо Бегинс.
дарявам Светлика на Еарендил, нашата най-любима звезда.
Нека ти грее в тъмата,
когато всички други светлини угаснат.
Слава на Еарендил, най-ярката звезда!
Малката муха
защо се разрева?
В мрежата се хвана -
право
във капана.
Измъкна ли се, безценно?
Не и този път.
Не и този път! - Не!
Не бяхме ние. Не сме виновни!
Смаегол не иска да нарани господаря.
Обещахме.
Трябва да ни вярвате.
Беше безценното.
Безценното ни накара.
Трябва да го унищожа, Смаегол.
Трябва. заради нас двамата.
Не!
Толкова съжалявам, Сам.
Толкова съжалявам.
Тази задача беше възложена на теб, Фродо от Графството.
Ако ти не откриеш правилния път,
никой не ще го стори.
Разузнавачите докладваха, че Минас Тирит е обкръжен.
Долното ниво гори.
Вражеските легиони напредват,
Времето е срещу нас. Пригответе се!
Кураж, Мери. Скоро ще свърши.
Милейди...
Ти си прекрасна и смела
и имаш много причини да живееш.
и мнозина те обичат.
Знам, че е твърде късно да се върнем.
Знам, че няма много място за надежда.
Да бях рохански рицар, способен на велики дела...
Но не съм.
Аз съм хобит.
И знам, че не мога да спася Средната земя.
Просто искам да помогна на приятелите си.
На Фродо.
На Сам.
И на Пипин.
Повече от всичко на света искам да ги видя отново.
Пригответе се да потегляме!
Побързайте! Ще яздим през нощта.
На война.
Обратно към портите!
Бързо!
Аз съм Наместник от рода Анарион.
Тъй жив бях,
И тъй сега ще спя.
Гондор е загубен.
За хората няма надежда.
Защо глупците бягат?
По-добре да умреш бързо, а не късно.
Защото трябва да умрем,
Денетор и Фарамир няма да лежат в гробница.
Няма да спят в балсамираните си тела.
Ще изгорим, като древните крале езичници.
Донесете дърва и масло.
Останете по местата си.
Не се предавайте.
Вие сте гондорски войници,
Каквото и да влезе през тази порта, ще го удържите!
Бягайте!
Стреляйте!
Огън!
Пусни го, гадина такава.
Пусни го!
Няма да ти позволя да го докоснеш.
Хайде, да приключваме.
Назад!
Г-н Фродо.
О, не...
Фродо,
Г-н Фродо.
Събудете се.
Не ме оставяйте сам.
Не отивайте там, където не мога да дойда.
Събудете се.
Но вие не спите.
Вие сте мъртъв.
Върнете се, отрепки такива!
Какво е това?
Май старата Корубана пак си е поиграла с храната.
Пак ли е убила някого?
Не.
Този тук не е мъртъв.
Не е мъртъв?!
Пронизала го е с отровното си жило и той е изгубил свяст.
По-късно ще го изяде.
Така обича да се храни.
С прясна кръвчица.
Занесете го в кулата!
Самознай, глупак такъв.
Този боклук ще се събуди скоро.
И тогава ще му се прииска да не се е раждал.
Тялото му се руши.
Целият гори.
Вече гори. - Той не е мъртъв.
Не е мъртъв!
Не! Не!
Не е мъртъв!
Сбогом, Перигрин, сине на Паладин. - Не! Не!
Освобождавам те от служба при мен.
Върви и умри така, както искаш.
Налейте масло върху дървата!
Хайде, войници! Мърдайте!
Побързайте! - Гандалф!
Къде е Гандалф?
Гандалф!
Назад!
Враговете влязоха в града!
Отстъпвайте към второто ниво!
Изкарайте жените и децата!
Изведете ги! Отстъпвайте!
Бързо.
Влизайте в града! Убийте всичко по пътя си!
Избийте ги!
Бийте се! До последния човек!
Бийте се на живот и смърт!
Гандалф!
Денетор е полудял!
Иска да изгори Фарамир жив!
Бързо! Качвай се!
Върни се в бездната.
Провали се в дън земя - ти и господарят ти!
Разпознаваш ли смъртта, когато я видиш, старче?
Удари моят час.
Гандалф!
Ти се провали.
Светът на хората ще рухне.
Смелост, Мери.
Дължим я на приятелите си.
Стройте се, червеи нещастни. Влезте в строя!
Копията в първа редица! Стрелците - зад тях!
Еомер, отведи хората си на левия фланг.
Гамлинг, яздете по средата след кралския флаг.
Гримболд, отведи ездачите си, след като минеш стената.
Напред и не се страхувайте от мрака!
Напред, конници на Теоден!
Да размахаме копията, да вдигнем щитовете...
Ден за меч, ден за кръв...
Ден за смърт преди зората!
Каквото и да стане, не се отделяй от мен.
Напред!
Напред, на бой и разрушение
и за края на света!
Смърт на врага!
Смърт!
- Смърт!
Напред, Еорлинги!
Стреляйте!
Смърт!
В атака!
Стреляйте на воля!
Запалете плътта ни.
Спрете тази лудост!
Днес може и да победиш на бойното поле,
но срещу силата, надигаща се от Изток,
няма победа.
Не!
Няма да ми отнемеш сина!
Не! Не!
Фарамир...
И тъй загина Денетор, син на Ектелион.
Прогонете ги към реката!
Да удържим града!
Прегрупирайте се!
Нападайте!
В атака!
Свалете го!
Поеми юздите. Наляво!
Наляво!
Целете се в главата им!
Свалете го! Свалете го!
Мери!
Не мислех, че ще свършим така,
Да свършим ли?
О, не, пътуването не свършва тук.
Смъртта е просто още един път,
по който всички трябва да поемем.
Сивата дъждовна пелена на този свят изчезва
и всичко се превръща в сребро.
И после ги виждаш.
Кое, Гандалф?
Какво виждам?
Белите брегове
и земята отвъд.
Зелени поля...
И светлината на изгрева.
Е...
Значи не е толкова лошо. - Не.
Не, не е.
Съберете се! След мен!
Нахрани се с плътта му.
Ако го докоснеш, ще те убия!
Никога не заставай между Назгул и плячката му!
Закъснявате, както обикновено, нещастни пирати!
Имаме нужда от още мечове.
Хайде, водни плъхове такива! Слизайте от корабите!
Има достатъчно и за двама ни.
Нека победи най-доброто джудже.
Глупак.
Никой мъж не може да ме убие.
Умри.
Аз не съм мъж,
Петнайсет! Шестнайсет! - Седемнайсет!
Мери!
Леголас!
Трийсет и три. Трийсет и четири.
Да знаеш - това се брои за едно!
Добре де. Хайде, идвайте!
Познавам лицето ти...
Еовин.
Над очите ми се спуска мрак.
Не.
Ще те спася.
Ти вече ме спаси.
Еовин...
Тялото ми е прекършено.
Ще трябва да ме пуснеш,
Отивам при предците си...
...и няма да се чувствам жалък
дори сред воини като тях.
Еовин.
Освободи ни.
Това не е добра идея.
Много са полезни тези момчета, нищо че са малко умрели.
Ти ни обеща,
Ще смятам клетвата ви за изпълнена,
Вървете си.
Най-сетне сте свободни.
Мери.
Не!
С въздишка
се обръщаш.
Дълбоко във сърцето
думите замлъкват.
Ще откриеш.
че променил се е светът
необратимо.
Дърветата сега на злато зеленината сменят
и гасне слънцето.
Да можех да те задържа
до себе си по-близо.
Мери!
Мери.
Мери, аз съм.
Пипин.
Знаех си, че ще ме откриеш.
Да.
Да не ме оставиш сега?
Няма, Мери.
Ще се погрижа за теб.
Долу лапите!
Тази блестяща ризница е за мен.
Не, не е. Отива при Окото. както и всичко останало.
Не приемам заповеди от вонящи моргулски плъхове!
Ако го докоснеш, ще те убия!
Онзи боклук се опита да ме заколи.
Убийте го!
Това е за Фродо!
Това е за Графството!
А това е за моя старец!
Стига си пищял, плъх такъв.
Ще ти източа кръвчицата като на прасенце.
Не и ако аз те изпреваря,
Сам!
О, Сам, толкова съжалявам.
Съжалявам за всичко.
Хайде да ви изкараме оттук. - Късно е. Всичко свърши.
Те го взеха, Сам...
Взеха Пръстена.
Извинете, но не са.
Помислих, че сте загинал.
Затова го взех.
Само да го пазя.
Дай ми го.
Дай ми Пръстена, Сам.
Сам!
Върни ми Пръстена.
Трябва да разбереш.
Пръстена е само мое бреме.
Той би те унищожил, Сам.
Хайде, г-н Фродо.
Трябва да ви намерим някакви дрехи,
Не можете да прекосите Мордор гол.
Успяхме, г-н Фродо.
Стигнахме до Мордор.
Толкова са много.
Никога няма да успеем да минем незабелязани!
Той е. Окото.
Трябва да влезем, г-н Фродо.
Няма друг начин,
Хайде. Нека започнем, като слезем по този хълм.
Вече не мога да видя Фродо.
Мракът се сгъстява.
Щяхме да разберем, ако Пръстена е у Саурон,
Вече е само въпрос на време.
Той претърпя поражение, наистина...
Но зад стените на Мордор Врагът се готви за нова битка.
Да си стои там.
Да изгние дано! Нас какво ни е грижа?
Ами онези 10 000 орки, които стоят между Фродо и Съдбовния връх?
Изпратих го на сигурна смърт.
Не.
Все още има надежда за Фродо.
Трябва му време. за да прекоси равнините на Горгорот.
Можем да му го осигурим. - Как?
Като привлечем насам армиите на Саурон.
Да изпразним земите му.
Да атакуваме Черната порта с всички налични сили.
Не можем да постигнем победа с оръжието.
Не и за нас.
Но можем да дадем шанс на Фродо, ако привлечем Окото към нас.
Той няма да вижда нищо друго.
Да му отвлечем вниманието.
Сигурна смърт, значи... И минимални шансове за успех...
Какво чакаме тогава?
Саурон ще заподозре капана,
Няма да се хване на въдицата.
О, смятам, че ще я налапа.
Отдавна ме преследваш.
Дълго ти се изплъзвах.
Но вече не.
Виж меча на Елендил.
Градът се е смълчал.
И слънцето не сгрява.
Застудява.
Мъгливо е. заради първия пролетен дъжд.
Не вярвам този мрак да продължи.
Вижте, орките...
... се изтеглят.
Виждате ли, г-н Фродо!
Най-сетне имаме малко късмет.
Към портата, червеи!
Бързо! Към портата!
Елате насам, отрепки.
ще ви пребия до смърт с камшика...
Тръгвайте!
Какво ви казах?!
Ставайте!
Хайде тръгвайте, плужеци!
Вие двамата отивате в началото на колоната!
Веднага, не се размотавайте! Бързо! Мърдайте!
Към Портата, червеи! Живо!
Не знаете ли, че се води война?
Рота, стой!
Проверка!
Сам, помогни ми.
Г-н Фродо!
Изправете се, г-н Фродо. Станете!
Толкова е тежко.
О, не.
Какво да правя? Какво да правим?
Удари ме. - Моля?
Удари ме, Сам. Да се сбием.
Махни се от мен!
Никой не може да ме блъска, гадина такава.
Пусни ме!
Разпръснете се! Разпръснете се!
Ох! Ще те изкормя, ако не спреш тази врява веднага!
Хайде, Сам. Сега!
Мърдайте, отрепки!
Обратно в строя!
Гадини такива!
Връщайте се в строя, червеи!
Разбрахте ли, гадини? Тръгвайте.
Мърдайте!
Не мога...
Не мога, Сам... Не мога да се справя с Пръстена.
Той е толкова... Толкова тежък.
Той...
Такова бреме.
Ще поемем по този път. Право натам.
Няма защо да носим повече, отколкото ни е нужно.
Г-н Фродо.
Погледнете.
Светлината
и красотата,
които сянката не може да достигне.
Вземете моята.
Има няколко капки.
Няма да ни остане вода за обратния път.
Май няма да има обратен път, г-н Фродо.
Фродо, залегни!
Скрийте се!
Фродо!
Къде са?
Нека господарят на Черната земя излезе!
Трябва да му въздадем справедливост!
Господарят ми, Великият Саурон, те приветства с добре дошъл.
Има ли сред тази сган някой, достоен да преговаря с мен?
Не сме дошли да преговаряме със Саурон -
вероломният и прокълнат злодей,
Предай на господаря си следното: Да разпусне армиите на Мордор
и да напусне тези земи завинаги.
Белобради старче,
заръчаха ми да ти покажа това доказателство.
Фродо.
Тишина. - Не!
Млъкни!
Виждам, скъп ти е бил полуръстът.
Знай, че той страда много от ръцете на домакините си.
Кой би помислил, че един дребосък ще понесе толкова много болка?
И той издържа, Гандалф.
Понесе много.
А този кой е?
Наследникът на Исилдур, а?
Счупен елфски меч не те прави крал.
Май това сложи край на преговорите.
Не го вярвам.
Няма да го повярвам.
Назад.
Назад!
Вече не гледа насам, г-н Фродо.
Светлината се обърна на север.
Нещо привлече погледа му.
Задръжте позициите!
Синове на Гондор и Рохан, братя мои!
Виждам в очите ви
същия страх, който чувствам и аз.
Може би един ден смелостта на хората ще ги напусне.
ще изоставим приятелите си и ще нарушим всички клетви...
Но този ден не е днес!
Може и да дойде ден за вълчи вой и строшени щитове,
когато хората ще паднат завинаги.
Но не е днес.
Днес ще се бием!
Заклевам ви във всичко свято
да се биете до смърт. воини на Запада!
Не съм си представял, че ще умра редом с елф.
А рамо до рамо с приятел?
Да.
Това мога да направя.
Спомняте ли си Графството. г-н Фродо?
Скоро там ще настъпи пролетта.
И ще разцъфнат овошките.
А птиците ще свият гнезда.
На нивите ще жънат ечемика
и ще ядат първите ягоди със сметана.
Спомняте ли си вкуса на ягодите?
Не, Сам.
Не си спомням вкуса на никоя храна.
Нито шума на водата...
Нито докосването на тревата.
Аз...
Останах сам в мрака.
Няма... Няма нищо друго.
Нищо между мен и огненото колело.
Виждам го...
...дори с отворени очи.
Тогава нека да се отървем от този Пръстен
веднъж завинаги!
Хайде, г-н Фродо.
Не мога да го нося вместо вас...
Но мога да нося вас.
Хайде!
Арагорн.
Елесар.
За Фродо.
Вижте, г-н Фродо.
Проходът.
Почти стигнахме.
Хитрите хобити стигнаха чак дотук!
Не бива да ходите там.
Не бива да повреждате безценното.
Ти се закле! Закле се в безценното!
Смаегол обеща!
Смаегол излъга.
Фродо!
Орлите.
Орлите идват!
Фродо!
Тук съм, Сам.
Унищожете го!
Хайде! Не се бавете!
Хвърлете го в огъня!
Какво чакате още?
Просто го хвърлете!
Пръстена е мой.
Не.
Не!
Да!
Безценното! Безценното!
Подай ми ръка!
Хвани ме!
Не!
Не се пускай.
Протегни се!
Фродо!
Няма го.
Свърши се.
Да, г-н Фродо.
Свърши се.
Вече се спомням Графството.
Реката.
Торбодън.
Фойерверките на Гандалф.
Светлините на дървото за рождените ни дни.
И как танцуваше Роузи Котън...
Имаше панделки в косата си...
Ако можех да се оженя,
щеше да бъде за нея.
Щеше да бъде тя.
Радвам се, че сме заедно, Самознай Майтапер.
Тук, на края на всичко.
Гандалф?
Фродо!
Гимли!
Сега настават дните на краля.
Нека са благословени.
Този ден не принадлежи на един човек,
а на всички.
Нека заедно построим този свят отново
и да живеем в мир.
От Великото море
пристигнах в Средната земя.
Тук ще живеем
аз и моите потомци.
чак до края на света.
Благодаря ти.
Приятели мои...
Вие не трябва да се покланяте на никого.
И тъй започна
Четвъртата епоха на Средната земя.
А Задругата на Пръстена,
макар и завинаги свързана от братска обич,
стигна до края си.
Точно 13 месеца след като Гандалф ни изпрати на това дълго пътуване.
ние се върнахме в познати земи.
Бяхме си у дома.
Здрасти.
Хей, внимавай с тиквата.
Роузи, от същото.
Лека нощ, момчета.
Как да започнеш стария си живот отново?
Как да продължиш.
когато в сърцето си започваш да разбираш.
че няма връщане назад?
Има някои неща. които времето не може да излекува...
Някои рани, които са твърде дълбоки,
за да зараснат.
Господин Фродо?
Какво има?
Днес се навършват точно 4 години от Буреносния хълм, Сам.
Така и не зарасна напълно.
"Дотам и обратно" от Билбо Бегинс
и "Властелинът на Пръстените" от Фродо Бегинс.
Значи сте я завършили.
Не съвсем.
Оставих още няколко страници.
Билбо ми каза, че неговото участие в тази история ще приключи.
И че всеки от нас трябва да я разкаже нататък.
Сега историята на Билбо завършваше.
За него вече нямаше да има пътешествия...
...освен едно.
Кажи ми пак, момчето ми, къде отиваме?
На пристанището, Билбо.
Елфите са ти отредили специална чест -
място на последния кораб, който ще напусне Средната земя.
Фродо...
Дали ще може пак да видя онзи мой стар пръстен?
Който ти дадох да носиш?
Съжалявам, чичо.
Загубих го.
О.
Жалко.
Бих искал да го подържа още веднъж за последно.
Е, не бях виждал подобно нещо.
Силата на Трите пръстена изтече.
Дойде време
хората да властват над света.
Морето ни зове към дома.
Мисля.
че имам сили за още едно приключение.
Сбогом,
мои смели хобити.
Свърших работата си тук.
И най-сетне тук, на морския бряг,
идва краят на нашата Задруга.
Но ще ви кажа: "Не плачете",
защото не всички сълзи са от мъка.
Време е, Фродо.
Какво иска да каже той?
Ние потеглихме, за да спасим Графството, Сам.
И го сторихме.
Но аз няма да остана в него.
Не може да заминете.
Не може да ни оставите.
Последните страници са за теб, Сам.
Скъпи Сам.
Не можеш винаги да се разкъсваш между две неща.
Трябва да останеш едно през всичките следващи години.
Има толкова много неща, на които да се радваш и които да постигнеш.
Твоето участие в историята ще продължи.
Е...
Върнах се.
Легни
и положи главица уморена.
Нощта се спуска.
пътуването стигна своя край.
Спи сега
и сънувай отминалите времена.
те те викат
от брега.
Защо ридаеш
и мокрят лицето ти сълзи?
Обещавам ти, че скоро
ще отминат твоите страхове.
В ръцете ми се отпусни
и спи.
Какво се вижда там.
в далечината?
Защо ли чайките
ви викат във мъглата?
Отвъд морето
издига се Луната бледа
и кораби дошли са
към вкъщи да ви отведат.
Водата е сребриста
от светлината.
поела бавно своя път
към душата...
Надеждата помръква
в света на нощта.
през сенки се измъква
от времето и паметта.
Не казвай.
че краят е настъпил -
бреговете бели викат ни сега.
Отново ще се срещнем - аз и ти.
Унесен в сън.
в ръцете ми ще бъдеш пак.
Какво се вижда там.
в далечината?
Защо ли чайките
ви викат във мъглата?
Отвъд морето
издига се Луната бледа
и кораби дошли са
към вкъщи да ви отведат.
Водата е сребриста
от светлината.
поела бавно своя път.
На запад корабите сиви
отминават.
DVD Ripped и редакция StratoBOB