Stau neclintit.
Nu mă mișc.
Încet, înghit puțină zăpadă.
Ca să nu vadă când respir.
Nu mă grăbesc.
Îl las să vină aproape.
Am un singur glonț.
Calm, țintesc spre ochiul lui.
Apăs trăgaciul cu degetul.
Nu tremur.
Nu mi-e frică.
Sunt băiat mare acum.
Ești gata, Vassili ?
Acum, Vassili. Foc !
Foc, Vassili !
INAMICUL E APROAPE
Toți civilii să coboare !
La o parte, lăsați civilii să coboare.
Acesta e un convoi militar.
Nimeni nu rămâne în tren. Doar soldații noștri viteji.
Convoi spre Stalingrad.
Doar pentru soldații din Armata Roșie.
Toamna anului 1942.
Europa zace zdrobită sub ocupație nazistă.
Al Treilea Reich este la apogeul puterii sale.
Armatele lui Hitler avansează prin inima Uniunii Sovietice
spre câmpurile petroliere din Asia.
A rămas un singur obstacol.
Un oraș de pe Volga unde se hotărăște soarta lumii: Stalingrad.
Armata și toți cetățenii Uniunii Sovietice
trebuie să apere fiecare petec de pământ sovietic.
Să lupte până la ultima suflare.
20 septembrie, 1942.
Viteji tovarăși, Stalin a ordonat să nu mai dăm niciun pas înapoi.
Doar așa poporul nostru va fi liber.
Să mergem înainte, tovarăși. Niciun pas înapoi.
Ascultați scrisorile mamelor către fiii lor de pe front.
Volodea, copilul nostru, știu că pentru patria noastră...
...pentru patria noastră tu îți jertfești viața.
Noi, cei de-acasă, știm că nu veți da înapoi.
Suntem cu toții mândri de voi.
Tatăl tău e mort. Fratele tău e mort. Răzbunați-ne.
Nu abandonați bacul !
Înapoi de la balustradă sau tragem !
Împușcați dezertorii !
ORAȘUL STALINGRAD DEBARCADERUL
Brancardier, vino aici.
- Cine a primit pușcă, trage. - Unul din doi primiți armă.
Cine nu are, merge în urma lui.
Când omul cu pușca e omorât,
cel din urma lui ridică pușca și trage.
Cine a primit pușcă, trage.
Cine nu are, merge în urma lui.
Când omul cu pușcă e omorât,
cel din urma lui ridică pușca și trage.
Oșteni ai Armatei Roșii,
din această clipă, veți învinge sau veți muri.
- Cine se retrage, va fi împușcat. - Am nevoie de o pușcă.
Lașii și trădătorii vor fi omorâți fără milă.
În zadar, tovarăși. Înapoi !
Înapoi !
În zadar. Înapoi !
În numele Uniunii Sovietice, niciun pas înapoi, altfel tragem.
- Nu faceți niciun pas înapoi. - Tragem fără milă.
- Dezertorii vor fi împușcați. - Foc !
Lașilor !
Nicio milă pentru lași.
Soldați ruși, predați-vă. O să vă revedeți casele.
Acesta nu e războiul vostru.
Veniți alături de tovarășii germani.
Ei vă înțeleg suferința. Vă vor trata mai bine decât ofițerii voștri,
care vă trimit la moarte sigură.
Al Treilea Reich nu e dușmanul vostru.
Dușmanul vostru e Stalin și clica lui de bolșevici...
Foc !
"Inamicul nu va călca pe pământul din Stalingrad !"
Luați-i mantaua, tovarășe comisar.
Cu permisiunea dvs, tovarășe comisar.
- În cine să trag mai întâi ? - Așteptați următoarea explozie.
- Știi să tragi ? - Puțin.
Nu trage. Se uită înspre noi.
Mulțumesc, tovarășe comisar.
Danilov. Ofițer politic, clasa II, a 21-a Infanterie.
Vassili Zaitsev.
Astăzi, 20 septembrie 1942, un tânăr cioban din munții Urali...
...a sosit în orașul Stalingrad, pe malurile Volgăi.
Se numește Vassili Zaitsev.
Asemeni altor mii înaintea lui, a venit la apelul tovarășului Stalin.
Înarmat doar cu o pușcă, l-a făcut pe invadatorul fascist
să înțeleagă că va plăti cu sânge fiecare pas făcut în patria noastră
și că din această clipă nu are decât calea de întoarcere.
Ce părere ai ?
Sunteți foarte generos, tovarășe comisar.
22 septembrie, 1942.
Din ordinul tovarășului Stalin, niciun civil nu părăsește orașul.
Înapoi !
Păstrați distanța, altfel deschidem focul.
Faceți loc pentru convoiul tovarășului Stalin.
Mi-am îndeplinit ordinele.
Am trimis toți oamenii la atac.
Dar germanii ne-au copleșit.
Au artilerie, aviație, tancuri.
- Eu ce aveam ? - Datoria sacră de a rezista.
Trebuie să-i raportez șefului.
Probabil preferi să eviți procedura oficială.
Mă numesc Nikita Sergeyevich Khrushchev.
Am venit aici să pun lucrurile la punct.
Acest oraș nu e Kursk.
Nu e nici Kiev, sau Minsk.
Acest oraș e Stalingrad.
Stalingrad !
Poartă numele șefului.
Nu e doar un oraș, e un simbol.
Dacă nemții cuceresc orașul,
toată țara se prăbușește.
Vreau ca moralul băieților noștri să fie ridicat.
Vreau să acționeze cu vitejie !
Vreau să nu se mai cace pe ei de frică !
Vouă vă revine sarcina asta.
Sunteți ofițeri politici, deci mă bizui pe voi.
Tu. Ce propunere ai ?
Executăm generalii care s-au retras și pe șefii lor de stat major.
Creăm niște exemple. Deportăm familiile dezertorilor...
Să le dăm speranță.
Soldații noștri au de ales între gloanțele noastre și ale nemților.
Dar mai este o cale. Calea curajului.
Iubirea de patrie.
Trebuie să republicăm ziarul armatei. Să relatăm povești glorioase,
despre sacrificiu și curaj.
Să-i facem încrezători în victorie.
Trebuie să le oferim speranță, mândrie, dorința de a lupta.
Trebuie să oferim exemple, dar exemple de urmat.
Avem nevoie de eroi.
Cunoști vreun erou pe aici ?
Da, tovarășe. Cunosc unul.
Ăsta sunt eu. Vassili Zaitsev.
Nu visezi. E chiar numele tău.
Am ajuns pe prima pagină.
N-au schimbat niciun cuvânt.
Îți dai seama ce înseamnă asta ?
Nu e ultima pagină, nici a doua. E prima pagină.
Articolul nostru va fi retipărit pretutindeni.
În Caucaz, Crimeea, chiar și în munții Urali.
Mâine dimineață, când Stalin va servi micul dejun,
va citi cuvintele mele și va reține numele tău.
Suntem celebri, Vassili. Lui Khrushchev i-a plăcut articolul.
M-a promovat în corpul generalilor.
Iar pe tine, în Divizia Lunetiști.
- Asta-i bine. - E foarte bine.
- E nemaipomenit ! - E grozav !
E grozav pentru amândoi fiindcă am reușit împreună.
Deși eu m-am zbătut cel mai mult.
- Ai noroc că nu pot riposta. - De ce ?
Khrushchev mi-a zis să am grijă să nu pățești nimic. Ești prea important.
- Sunt prea valoros. - Atenție la ochelari, sunt noi.
Scuzați-mă, dle.
- Sunt celebru ! - Eu sunt celebru !
Amândoi suntem celebri !
Vassili, un ciobănaș din munții Urali a ucis azi al 12-lea ofițer german...
Înainte vâna lupi, acum vânează fasciști.
Azi, Vassili Zaitsev a împușcat al 23-lea ofițer...
Încă un colonel împușcat de...
E un exemplu pentru noi toți.
Azi, Vassili Zaitsev. a împușcat al 32-lea general.
...al 46-lea ofițer german.
Câți germani ați ucis ? Azi, Vassili Zaitsev a ucis...
Iată și dovezile. 11 plăcuțe recuperate de lunetistul Vassili Zaitsev.
...al 54-lea ofițer german.
Tot mai mulți bărbați și femei din armată s-au înscris voluntari în Divizia Lunetiști
sperând să capete îndemânarea lui Vassili Zaitsev.
Stau neclintit.
Respir încet.
Țintesc spre ochiul lui.
Așadar, tu ești.
Marele Vassili Zaitsev.
Mama mea face cei mai buni cartofi cu slănină din oraș.
Sună bine.
Când te va vedea, nu-și va crede ochilor.
- Câți ai împușcat azi ? - Doar doi.
De ce nu l-ai împușcat și pe ultimul dintre ei ?
Era un simplu infanterist. Nu merita să-mi dezvălui poziția.
Fii binecuvântat.
Vă suntem foarte îndatorați.
Ne rugăm pentru dvs. în fiecare zi.
În fiecare seară ascultăm despre dvs. la Radio Moscova.
Mersi.
V-ați instalat bine în acest subsol.
Înainte de război, părinții mei depozitau mobila aici.
Sacha, lasă arma jos imediat.
E încărcată.
- Pe aici, tovarășe comisar. - Mulțumesc, tovarășe.
Bună seara.
Tovarășe Zaitsev.
Dumnezeule. De unde a sosit atâta corespondență ?
Din toată țara, dnă Filipov. De pretutindeni.
Asta e de la muncitorii din Kuzbaz. Vor să boteze mina după Vassili.
Să începem cu minerii.
Hai să trecem la treabă.
Dragi camarazi din Kuzbaz,
vă mulțumesc pentru scrisoarea de omagiere...
- Omagiere ? - M-A-G-I-E-R-E.
Sper că voi fi la înălțimea așteptărilor voastre.
E-P-T-Ă-R-I-L-O-R.
Așteptărilor.
Vă pasionează literatura germană, dnă Filipov ?
E în regulă. E vecina noastră.
- Unde rămăsesem... - Tania, avem musafiri.
Vă recunosc.
E Vassili Zaitsev.
Am văzut fotografia dvs. în ziar. Vă mulțumesc pentru tot ce faceți.
- Dânsul e prietenul său, comisar... - Danilov.
Tania este ca și fiica mea.
Avea grijă de Sacha când lucram la fabrică.
L-a învățat chiar și germana. Aceste cărți sunt ale ei.
- Sunt ale dvs. ? - A studiat germana la universitate.
- Ce universitate ? - Din Moscova.
Moscova.
- N-ar fi bine să... - Da, să continuăm.
Propunerea de a boteza mina după numele meu
e o mare onoare.
- O-N-O-A-R-E. - Da, știu. Onoare.
Foarte bine.
N-ar fi bine să menționăm că nu doar eu lupt ?
E o idee excelentă. Putem s-o aprofundăm.
Lupta voastră pentru cărbune e la fel de prețioasă ca lupta mea.
Cărbune nu se scrie cu "K".
Cu un singur "L".
Spune-mi dacă dictez prea repede.
Nu dictezi prea repede. Mai sunt alte greșeli de corectat ?
Ce-ar fi să vă odihniți ? Scrisorile pot aștepta până mâine.
Mai bine le scriem. Nu suntem obosiți. Mulțumim, dnă Filipov.
Acești oameni s-au ostenit să ne scrie.
Mâine s-ar putea să nu mai fim în viață ca să le răspundem.
CARTIERUL GENERAL GERMAN 21 octombrie, 1942
Așteptam... pe altcineva.
Cu siguranță, nu pe cineva atât de prestigios.
Probabil ați avut motive serioase să vă implicați în acest coșmar.
Armata mea nu e instruită pentru acest gen de luptă.
Ieri am fost nevoit să avansez 25 de sergenți
pentru a înlocui ofițerii doborâți de lunetiștii lor.
Acei lunetiști îmi demoralizează oamenii.
Orașul ăsta... nu e decât un morman de ruine.
Dar Führer-ul insistă.
A transformat războiul într-o răfuială personală cu Stalin.
Ar trebui să avem încredere în instinctul Führer-ului.
Întotdeauna ne-a condus spre victorie.
De Crăciun, vom fi din nou acasă.
Cum veți proceda pentru a-l găsi pe tânărul rus ?
O să fac în așa fel încât să mă găsească el pe mine.
- Vassili ! - Haide, timpul să te scoli.
E o problemă în sectorul de magazine. Au nevoie de noi.
Se ascunde în magazinul universal. Acolo.
În dimineața asta a doborât cinci ofițeri și doi mitraliori.
Privește ! La etajul al treilea.
A patra fereastră de la stânga.
A patra fereastră... de la stânga.
- Îl vezi ? - Da, îl văd.
- L-ai nimerit ! - Grozavă lovitură.
Haide să-i luăm plăcuța.
La revedere, tovarășe comisar.
Vă mulțumesc pentru ospitalitate, dnă Filipov.
Poți împrumuta orice.
Nu știu ce va spune cartierul general
când o să apar cu cărți scrise de Goethe și Schiller.
Printre cărți am și Marx.
Ești detașată în sectorul 12 al apărării civile ?
Nu, sunt voluntară.
Ce coincidență că te-am întâlnit.
Tovarășul Khrushchev îmi spunea ieri
că avem mare nevoie de operatori vorbitori de germană.
Nu pot. Miliția din acest cartier duce lipsă de oameni.
Vor primi 12 soldați pentru fiecare vorbitor de germană.
Prefer să rămân aici să lupt.
Lupți și prin munca la cartierul general. Și vei fi mai utilă acolo.
Stai aici și acoperă-ne. Noi plecăm.
Ai grijă.
Ludmila, hai odată.
Verifică scările.
- E o capcană. - Știu.
Dă-te înapoi.
E încă aici.
- Vin direct spre noi ! - Ludmila, rămâi pe loc.
E undeva, pe acolo.
Trebuie să plecăm de aici !
- Trebuie să plecăm de aici ! - Rămâi pe loc !
- Ce ne facem ? - Ludmila, rămâi pe loc !
La dracu', eu am plecat.
Ludmila, nu !
Ce scrie aici ?
Un ciobănaș din munții Urali primește o pușcă cu lunetă.
Mosin Nagant, calibrul 7.62, cu telescop.
Cea mai precisă armă sovietică.
- Am văzut pușca asta de aproape. - Serios ?
Am și atins-o.
Îl cunosc bine pe Vassili Zaitsev.
CARTIERUL GENERAL SOVIETIC ZONA DE DEBARCARE
Ludmila și Anton au fost omorâți astăzi.
Din vina mea.
- Sunt sigur că nu e adevărat. - I-a împușcat un lunetist neamț.
I-am dus direct în capcana lui.
- Ce îmi mai poți spune ? - Nu și-a schimbat poziția.
Un lunetist care nu-și schimbă poziția...
...nu e ceva normal.
E foarte bun.
Nu numai prin tirul său, dar și prin instinct.
Tot timpul a fost cu un pas înaintea mea.
Fiindcă știe totul despre tine.
Îl cheamă Konig. Maior Konig. L-au trimis aici să te...
Să te găsească.
Inițial nu știam sigur dacă informația e precisă.
Se pare că a venit tocmai de la Berlin ca să te oprească.
Le-ai făcut multe nopți albe și au trimis cel mai bun lunetist.
- Noi ce știm despre el ? - E maior în Wehrmacht.
E directorul școlii de lunetiști din Zossen.
Koulikov a studiat la școala din Zossen înainte de război.
Cunoaște toate trucurile lui. De acum încolo, te va însoți peste tot.
Un nobil din Bavaria care vânează căprioare
împotriva ciobănașului din munții Urali care vânează ilegal lupi.
Nu e doar o confruntare între două țări.
E esența luptei de clasă.
Mă bucur că ești așa de vesel.
Avem toate avantajele. Data viitoare o să i-o plătești.
Nimeni nu trage ca tine, Vassili.
A fost transferată.
Mă duc să văd dacă sunt pregătiți să te primească.
Bună.
Ești foarte elegant în noua ta uniformă.
Asigură-te că nu ți-o vor cere înapoi la sfârșit.
Cred că o vor lua înapoi.
Am auzit zvonurile despre neamț.
- Voiam să-ți urez noroc. - Mulțumesc. Voi avea nevoie.
Am înțeles de la tovarășul Danilov că tu vei învinge.
E timpul.
Vassili !
Vino să te îmbrățișez.
Uite-te înspre mine, Vassili.
Pune-ți boneta în cap ca să pari mai eroic.
- Pe aici, tovarășe Zaitsev. - Îl iubesc pe acest flăcău.
E adevărat că te-ai înscris voluntar pentru front ?
Câți ani ai, Vassili ?
Știi ce înseamnă duelul tău pentru țara noastră ?
- Ai împușcat primul lup când aveai 5 ani ? - Câți fasciști ai ucis azi ?
Ești mândru să fii provocat de cel mai bun lunetist neamț ?
E un semn că nemții au început să se cace pe ei de frică.
Spune, băiete, cum ai de gând să-i vii de hac ?
Sau mai bine... spune-i șefului.
Îi plac poveștile vânătorești.
Privește-l cu mândrie, fiindcă și el te privește.
Toată țara te privește.
Iartă-mă, bunicule.
23 octombrie, 1942.
Nu lupul alege terenul de vânătoare...
ci vânătorul.
Sunt sigur că bunicul tău te-a învățat asta.
Numai că, în situația actuală, eu sunt vânatul.
Însă azi vom învăța să ademenim lupul în afara vizuinii sale
spre locul care ne convine nouă.
Viața ta e prețioasă, deci tu mergi primul.
Nu. Facem cu schimbul. Data viitoare tu vei merge primul.
Și apoi tu, Volodya.
Nenorociții dracu' !
Sunt pantaloni noi abia ieri scoși de pe un căpitan de la 251.
16 luni am stat în Germania, la școala din Zossen.
Desigur, pe atunci eram prieteni cu nemții.
Iar Joseph al nostru se plimba cot la cot cu Adolf al lor.
160 metri de aici până la cablu, corect ?
- 155 de metri. - Mă rog...
E treaba lor dacă trimit un depanator sau nu.
Să ne schimbăm poziția.
După ce nemții ne-au invadat, atmosfera s-a schimbat.
M-au azvârlit în pușcărie.
"De ce ai fost în Germania ?"
"Scuzați-mă", le-am zis, "tovarășul Stalin m-a trimis".
"Nu-l amesteca pe bravul nostru conducător în mișelia ta."
"Mărturisește, spion nenorocit".
N-a lovit cu secera, ci cu ciocanul.
Și m-a pocnit până mi-au sărit toți dinții.
Nu-ți face iluzii, băiete.
Asta îți oferă țara socialismului și a bunăstării pentru toți.
A apărut depanatorul.
L-am văzut.
- E ora mesei, nu ? - Mă duc să iau mâncarea.
Mișcă-te mai repede, Volodya.
Și ai grijă să n-o verși la întoarcere, marxist nenorocit !
Iată activitatea lunetistului inamic în ultimele 24 de ore.
Două santinele împușcate în sectorul gării.
Un observator de artilerie, în sectorul de nord.
Un locotenent din Divizia 24 Panzer în sectorul uzinei.
Trei depanatori de telefonie în sectorul cartierului muncitoresc.
Am fost de asemenea informat că a fost capturat un prizonier.
- Sper că mai poate vorbi. - N-am înțeles, dle.
Nimic. Mulțumesc.
Spune-ne, Volodya.
În ce clădire se află ?
N-am de unde să știu.
Se deplasează tot timpul. Sare de la una la alta.
- La ce etaj ? - Nu știu.
Mai vedem noi.
Dezbrăcați-l.
Îmbrăcați-l cu o uniformă germană.
Vezi ? Sunt încăpățânați.
Asta e calitatea nemților.
Mai ales când le vine o idee.
Să vedem dacă a sosit clientul nostru.
Ești pregătit ?
Iar acum, renumitul nostru ciobănaș din munții Urali
pe care maiorul Konig îl crede idiot, se ridică să vadă dacă a lovit ținta.
Maiorul Konig îl zărește...
...ochește spre casca lui,
trage, își trădează poziția,
și e împușcat la rândul lui.
Însă maiorul Konig nu trage.
Fiindcă nu este acolo.
Koulikov.
N-ai observat ceva ciudat la ultimul depanator ?
L-au trimis ca să fie împușcat la fel ca ceilalți.
Nu e firesc.
N-au încercat să-l acopere cu foc de artilerie.
A fost greșeala mea.
Îi doare-n cur de niște depanatori de telefonie.
La fel cum ne doare și pe noi de ucrainieni.
Nu ar deranja un maior pentru câțiva soldați morți.
Mâine... vom împușca câțiva generali.
Cine urmează la rând ?
Cred că eu.
Ești un trișor.
Nu-l poți păcăli pe nenea Koulikov. E rândul meu să merg primul.
Și e rândul tău să primești o gaură în pantaloni.
Pentru victorie.
Povestea cu lunetistul neamț se lungește prea mult.
Ce are de gând flăcăul tău ?
Sondează, tovarășe Khrushchev.
Caută slăbiciunile neamțului. Se pregătește minuțios.
Vodca e un lux al nostru.
Caviarul e un lux al nostru.
Dar timpul nu este.
Știe asta. De altfel, știm amândoi.
Vă asigur că va reuși.
Bun... Se pare că destinele voastre sunt întrețesute.
Îți omori timpul ?
Am luat asta de la bucătărie. A rămas de la recepția de ieri.
M-am gândit că o să-i placă dnei Filipov.
O să fie încântată. E foarte drăguț din partea ta.
- Mai e din belșug, dacă ți-e foame. - Ești evreu, nu ?
Religia noastră nu ne interzice să mâncăm nisetru.
Tatăl meu a presimțit că toate acestea se vor întâmpla.
Te referi la război ?
Știa că ura față de evrei are rădăcini adânci.
Strângea bani să cumpere un pământ în Palestina.
Spunea că e singura țară unde putem trăi.
Singura țară pe care avem datoria s-o apărăm.
A insistat ca eu să învăț să trag cu pușca.
Am învățat.
Știu că în timp de război trebuie să lăsăm deoparte sentimentele
dar am nevoie de o favoare.
Desigur. Orice dorești.
Vreau să fiu redetașată.
Ce s-a întâmplat, Tania ?
L-a împușcat.
L-a împușcat, deși el a sărit primul.
Era în plină alergare.
A fost o lovitură imposibilă. N-am mai văzut așa ceva.
Ai promis oamenilor o victorie pe care nu o pot oferi.
N-am nicio șansă împotriva acestui om.
Nu trebuie să vorbești așa, Vassili.
Dacă ți-aș spune că am găsit un mod de a-i afla următoarea mișcare ?
Avem pe cineva, Vassili.
Cineva care îi este apropiat și ne oferă informații.
Data viitoare tu vei fi cu un pas înaintea lui.
Îți promit.
Am nevoie de o favoare.
Din partea mea ?
În legătură cu Tania.
Intră.
Nici nu știe că existi, dar în acele clipe îi ești mai aproape decât oricine.
Îi vezi chipul prin lunetă.
Dacă e bărbierit sau nu.
Dacă e însurat sau nu, văzând dacă poartă verighetă.
Nu e doar o împușcătură spre o siluetă din depărtare.
Nu e doar o uniformă. E chipul unui om.
Aceste chipuri nu dispar.
Îți revin în memorie și sunt înlocuite de altele.
Danilov ți-a cerut să-mi spui asta ?
Îi place de tine. Ar face orice ca să te convingă să te răzgândești.
Ți-a spus de ce am cerut transferul ?
Nu.
Azi-dimineață a sosit o listă la cartierul general.
Pe ea erau trecuți civilii care au fost adunați
și trimiși în Germania într-un convoi care a plecat acum 3 săptămâni.
Părinții mei erau printre ei.
După 30 de kilometri...
soldații germani au oprit trenul și au silit oamenii să coboare.
La mijlocul unui pod i-au legat pe toți,
doi câte doi.
Mame cu fiicele lor.
Soți cu soțiile lor.
I-au înșirat lângă linia ferată.
Apoi au tras un foc în fiecare pereche
ca să nu irosească gloanțe.
Și a funcționat.
Trupurile celor morți le-au tras pe celelalte sub apă.
Știu că au murit împreună.
Nu s-ar fi lăsat despărțiți.
Asta e pușca lui Koulikov. E o pușcă bună.
Mulțumesc.
Știu cum iese din adăpost. Trece prin uzina de tractoare.
Uzina de tractoare e mare.
Știu traseul lui.
Trece printr-un canal colector și iese într-o hală.
Apoi iese afară din hală.
Între canalul colector și hală e un spațiu deschis.
E sub o pasarelă de fier.
5 noiembrie, 1942.
Baftă, tovarășe.
Știu exact unde mă așteaptă.
Pe pasarela de deasupra canalului colector.
Îl vom lua prin surprindere din spate.
Prin aceste conducte ajungem în celălalt capăt al halei.
Urmează-mă.
Tu mergi pe acolo. Eu pe aici.
Bine.
Căcat !
- E în regulă. - Mai bine întoarce-te.
Nu. O să mă descurc.
Du-te !
Ține picioarele strânse.
Haide !
Tovarășul Stalin vă solicită un ultim efort.
Soarta patriei e în pericol.
E soarta celor pe care îi iubiți. Pentru ei vom lupta astăzi.
Ascultă, Tania. Nemții ne vor ataca cu toate forțele lor.
Cu noroc, 1 din 10 soldați se va întoarce viu.
Ai o educație superioară. Știi limbi străine.
Un mesaj interceptat care e tradus de tine salvează sute de vieți.
Un mesaj decodificat de tine ucide mii de inamici.
Ai datoria de a supraviețui.
Vassili s-a născut să tragă cu arma. La asta se pricepe.
Noi doi ne-am născut cu un alt scop.
Dacă Vassili ar fi aici, ți-ar spune același lucru.
Unde e ? Unde e Vassili ?
Lasă capul jos.
- Spune-mi unde este. - Stai în interiorul conductei.
Stai înăuntru. Bagă-ți capul înăuntru.
Ia-o ușor.
Nu trage.
E acolo.
Vezi stâlpul din fața ta ?
Strecoară-te în spatele lui.
Du-te.
Tania, găsește o bucată mare de sticlă.
O bucată de sticlă.
Vezi cuptorul din spatele meu ?
La stânga uzinei.
- Nu te aud ! - Da.
Vezi cele două aerisiri ?
Da.
O vezi pe cea cu zăbreaua ruptă ?
Da.
Uite ce vreau să faci.
- Ești pregătită ? - Da.
Trei... doi... unu.
Bună, Sacha.
Era exact unde ai spus tu.
Aproximativ.
E foarte inteligent.
Povestește-mi despre el.
De ce bunicul l-a învățat să tragă, și nu tatăl lui ?
Tatăl lui e mort. La fel și mama lui.
- Vorbește despre tatăl lui ? - Nu. Nu l-a cunoscut.
A fost la școală ?
Știe să scrie. Răspunde la multe scrisori.
- Fetele îi trimit scrisori ? - Toată lumea îi trimite.
- Are vreo iubită în satul lui ? - Nu. Aici are o iubită.
Ea îl iubește ?
Da. Fiindcă e chipeș și curajos.
E foarte frumoasă. O cunosc. E din cartierul meu.
A studiat la universitate. Sunt frumoși împreună.
Se vor căsători mai târziu.
Cel puțin, așa cred.
Dar tu, Sacha... de ce îi ajuți pe nemți ?
Fiindcă sunt mai puternici. Și vor câștiga războiul.
Și fiindcă îți place ciocolata.
Toți acești oameni sunt conștienți că vor muri.
Iar fiecare noapte când se întorc, e ca un cadou.
Scuză-mă !
Fiecare ceașcă de ceai, fiecare țigară...
devine motiv de sărbătoare.
Fiindcă poate fi ultima noapte pentru mulți dintre noi.
E un gând cu care trebuie să ne împăcăm.
Fiecăruia îi vine ceasul.
În pădure, lupul trăiește 3 ani.
Măgarul trăiește 9 ani.
Probabil e un proverb din munții Urali.
N-are niciun sens.
Măgarul trăiește mai mult fiindcă e mai util.
E foarte logic.
Măgarii nu trăiesc în pădure. Tu ai scornit asta.
Eu sunt un măgar.
Oamenii ca tine și Danilov trebuie să supraviețuiască.
Oamenii care au citit cărți și au făcut studii...
Vom avea nevoie de voi la sfârșitul războiului.
Și dacă supraviețuiești și tu ?
Ce va face netrebnicul Vassili Zaitsev după război ?
Vreau să lucrez într-o uzină.
Odată, bunicul m-a dus la o uzină.
Era un om acolo.
Sus, pe o pasarelă.
Nu era îmbrăcat în albastru, ca toți ceilalți.
Oamenii care coordonau nu prea înțelegeau ce fac.
Dar pentru el, era simplu. Era limpede.
M-am gândit că într-o zi...
aș putea fi omul acela.
E trist să ai un vis care nu se va împlini niciodată.
De ce nu s-ar împlini ?
Vei trăi mai mult ca noi toți.
Vei fi cel mai bătrân măgar din pădure.
Un spațiu de 150 de metri îi desparte pe nemți de Volga.
Astăzi, ochii întregii lumi vor privi spre acest spațiu.
El definește Stalingradul drept capitală...
...a războiului.
Prietena ta, Tania.
Ai văzut-o ?
Stă împreună cu lunetiștii acum.
Spune-i maiorului că trimitem toți lunetiștii
drept sprijin pentru atacul asupra uzinei.
Și spune-i că Vassili va fi printre ei.
- Vreau să stăm de vorbă. - Sigur.
Danilov !
Nu trebuie să mai scrii despre mine.
Nu voi putea să-l omor fiindcă nu sunt suficient de bun.
Până la urmă o să mă găsească și o să mă ucidă.
Ți-am mai spus să nu vorbești așa.
Acum e altceva.
Treptat, ai construit din mine ceva ce nu pot să fiu.
Nu mai pot duce povara asta. Vreau să lupt.
Vreau să lupt ca oricare alt soldat.
Înțeleg.
Însă tu nu ești un soldat oarecare, Vassili, ci un soldat extraordinar.
Sunt ceea ce ai făcut din mine.
Nimic mai mult.
De ce îmi spui asta acum ?
Ce s-a întâmplat ?
Ce s-a schimbat ?
I-ai spus Taniei ce te-am rugat ?
Da.
Și ? Se va răzgândi ?
Nu știu.
Ar trebui s-o facă. Ar fi mult mai în siguranță.
Aș putea s-o redetașez mai ușor decât pe tine.
Nemții pregătesc o nouă ofensivă în centrul orașului.
Lupta propagandistică e crucială pentru moralul soldaților.
Avem nevoie de tine mai mult ca niciodată. Sacha !
- Spune-i ce ai aflat, Sacha. - Bună, Sacha.
Cizmele maiorului erau prăfuite.
Sacha l-a convins pe maior că este de partea nemților.
Nu mai e nevoie să-ți spun de riscurile pe care și le asumă.
Praful era gălbui. Într-un singur loc există acest praf.
În spatele uzinei chimice e un morman, de-a lungul șinelor.
Bravo !
Sacha.
Așteaptă-mă afară.
Danilov.
Nu aveai niciun drept să te folosești de el.
Nu m-am folosit de el, Vassili, a făcut-o din propria inițiativă.
Știi de ce ? Deoarece crede în tine !
Mâine dimineață vom recuceri uzina chimică.
Sacha i-a spus maiorului că vei fi acolo.
Acum știi unde trebuie să-l aștepți.
- În mijlocul unui atac. - Eu doar execut ordinele.
Te sfătuiesc să faci la fel.
Sunt conștient de riscuri.
Te vei descurca...
...tovarășe.
Nemții sunt acolo, sus. Ieri erau rușii. Mai avem puțin.
Sacha.
E foarte periculos ceea ce faci.
Vreau ca tu să învingi.
Privește acolo. Mergi de-a lungul râului.
Deocamdată nu e niciun pericol.
E mort.
Am găsit asta asupra cadavrului.
Motivul pentru care sunteți aici s-a încheiat.
Fie-mi iertat, dle general.
Însă nu consider că...
Mâine seară un avion va decola spre Berlin. Veți zbura cu el.
Până atunci, trebuie să îmi predați plăcuțele.
Gândiți-vă ce ar însemna pentru propaganda rusă dacă ați muri.
Dacă avionul se prăbușește, veți rămâne un anonim.
Ați fost deja la un pas de moarte.
Vă rog luați și această medalie pentru merite de război.
A fost acordată postum unui locotenent din Divizia 116 Infanterie
care a fost răpus aici în primele zile ale bătăliei.
Era fiul meu.
Dacă nemții cuceresc debarcaderul, totul e pierdut.
Vino aici.
Ce ți-am spus eu ? Ai suflat prea mult în trâmbiță.
Dacă se confirmă moartea lui, suntem terminați.
- Mă rog, tu ești. - Nu e adevărat.
Mesajul a fost interceptat de cartierul lor general.
Ce trebuiau să facă ? Să-i atârne cadavrul în fața oamenilor noștri ?
Nemții mint.
Sună bine.
Foarte bine.
Atunci publică asta: "Vassili Zaitsev nu e mort !"
"A mâncat... cutare lucru azi dimineață."
"Aici în fotografie citește ziarul de azi."
Tu ești poetul.
Ce-ai spus ?! Nu cedezi malul râului !
Nu-mi pasă că ai pierdut jumătate din oameni.
Pierde și cealaltă jumătate, altfel tu vei fi pierdut !
S-a întors ?
Se va întoarce în curând.
Atacul german a tăiat liniile, de aceea întârzie.
Putem merge afară ?
I-am scris mamei mele despre tine.
Mi-a spus că după ce se va termina războiul,
familia noastră va fi lângă tine dacă vei avea nevoie de ceva.
Știi că sunt alături de tine.
Spun că Vassili e mort.
Vassili Zaitsev nu-i va mai vedea pe cei dragi.
Predați-vă. E singura voastră șansă.
Ești necăjit ?
Pentru moartea lui Zaitsev ?
Nu trebuie să te ascunzi. Nu e nimic rușinos în asta.
Ești rus, ca și el.
Nu asculta ce spun ei.
E doar propagandă. Nu a murit.
Știi de ce ?
Fiindcă nu l-am ucis încă.
Am să-ți spun un mic secret.
Doar ție, fiindcă știu că pot avea încredere în tine.
Dar trebuie să juri că nu vei sufla o vorbă nimănui.
Juri ?
Am găsit un loc nemaipomenit.
E lângă ieșirea din gară.
Mă ascund în turnul pentru apă.
Mâine am să-l aștept acolo.
Va veni, ai să vezi.
Întotdeauna vine.
Vreau să-mi mai juri că nu vei mai pleca de acasă.
Juri ?
Bun.
Știm că trăiește și nu va da greș fiindcă a devenit o parte din noi.
Vassili e nemuritor.
Unde ai fost ? Te-am căutat peste tot.
N-ai auzit ? Am fost mort.
Cel puțin, marele lunetist Zaitsev...
...Vassili a fost mort.
Cel adevărat.
Adică eu.
Am adormit. Și am ratat marea șansă.
Apoi m-am ghemuit într-un ascunziș,
ferindu-mă de cel care vrea să mă ucidă.
Voi vorbi cu Khrushchev. Te va trimite la fosta divizie.
- Unde e Tania ? - La adăpost.
- De acolo vin. - I-am spus că n-ai murit.
Maiorul mi-a spus asta. A zis că ceilalți germani mint.
Mi-a spus că îl aștepți la gară.
Vassili.
Micuțul meu Sacha...
Știam eu.
- Vassili. - Tania.
Știam eu că n-ai murit.
- Cum așa ? - Fiindcă abia ne-am cunoscut.
M-am rugat pentru prima dată de când eram o fetiță.
Și când am deschis ochii, Sacha abia aștepta să-mi dea vestea bună.
Cred că te iubește mai mult decât mine.
Către forul militar superior.
Aduc la cunoștința comandantului
recentele schimbări în atitudinea de luptă a soldatului Vassili Zaitsev.
A încercat de câteva ori să se sustragă de la sarcinile lui,
a exprimat îndoieli privind succesul nostru și a făcut comentarii defetiste publice.
Prelungirea duelului său cu trăgătorul de elită nazist
se explică prin lipsa lui de credință în idealul comunist.
Bună dimineața, Sacha.
A știut din nou unde să mă găsească.
Nu ți se pare ciudat ?
În afară de mine, doar tu știai.
Nu te condamn, Sacha.
Fapta ta a fost eroică.
Ți-ai ales tabăra și respect asta.
Dar nu e tabăra mea.
Amândoi suntem soldați.
Dar suntem și inamici. Sunt sigur că înțelegi.
Sunt supărat pe tine fiindcă n-ai stat acasă, așa cum ai jurat.
Sunt supărat pe tine fiindcă m-ai obligat să fac ceea ce voi face.
N-am mai văzut pe nimeni care să fie atât de încruntat în somn.
Cât timp m-ai privit ?
Toată noaptea.
Ai sforăit fericit ore în șir.
Ba nu sforăi. Chiar sforăi ?
Ca un purcel !
- Probabil m-ai auzit și vorbind în somn. - Da.
Trebuie să-ți spun ceva.
În trenul...
...cu care am venit aici...
...am fost amândoi în același vagon.
Te-am văzut.
Citeai ceva și ai adormit.
N-am îndrăznit să te privesc. Erai atât de frumoasă !
Înfricoșător de frumoasă.
După aceea, n-am putut să-mi iau gândurile de la tine.
Mă făceau să zâmbesc.
Apoi m-am gândit la bărbații care te vor strânge în brațe,
care te vor face să râzi,
ce norocoși vor fi.
Iar acum eu stau întins lângă tine.
- Sforăiam ? - Ca un purcel.
Dumnezeule !
Tania, oprește-te.
Dă-mi drumul !
- Dă-mi drumul ! - Exact asta urmărește.
Asta urmărește.
Nu. O să te ucidă.
O să te ucidă pe tine și apoi pe mine. Asta urmărește.
O să-l ucid. Îți promit că o să-l ucid.
O să-ți aduc pușca lui. Îți promit, Tania.
Am nevoie de tine.
Trebuie să plecați acum, dnă Filipov. Stalingradul e în pericol de a fi cucerit.
Ultimele bărci pleacă acum. Nemții vor fi aici în scurt timp.
V-a adus un permis. Veți fi în siguranță pe partea cealaltă.
Strângeți-vă lucrurile. Vă conducem la debarcader.
Nu plec. Asta e casa mea.
E casa lui Sacha. Nu pot să plec.
Trebuie să vă spun ceva, dnă Filipov.
Ceva foarte greu de înțeles.
În legătură cu Sacha.
A trecut în tabăra nemților. Și-a trădat țara. Nu se mai întoarce.
Dumnezeule !
Dumnezeul meu !
A ajuns un trădător.
Bietul de el.
Ce a făcut ?
Și va rămâne definitiv acolo ?
Da. Rămâne definitiv acolo.
N-ar trebui să spun așa ceva, tovarășe comisar,
dar poate e spre binele lui.
Dacă nemții înving, el va fi în siguranță.
Știu că nu e corect, dar poate a luat cea mai bună decizie.
Tania !
Am nevoie de un doctor. Un doctor !
Am permis. Trebuie s-o lăsați să treacă.
Vă rog.
- N-are rost. Nu va supraviețui. - Ba da. E fiica mea.
E fiica mea, vă implor.
În regulă. Duceți-o în barcă.
"Sunt sănătoasă. M-au evacuat pe malul opus."
"Ai grijă de tine, Sacha."
Unde e maiorul ?
La câțiva centimetri de chipul tău.
Am fost un idiot, Vassili.
Omul va fi mereu la fel.
Nu îl poți schimba niciodată.
Ne-am străduit să creăm o societate egală pentru toți,
fără motive de a-ți invidia vecinul.
Dar întotdeauna există motive de invidie.
Un zâmbet... o prietenie.
Ceva ce-ți lipsește și vrei să fie al tău.
În această lume, chiar și lumea sovietică,
vor exista mereu bogați și săraci.
Bogați în calități.
Săraci în calități.
Bogați în dragoste.
Săraci în dragoste.
Tania nu se mai întoarce.
A murit, Vassili.
A fost lovită de un șrapnel.
S-a întâmplat repede. Nici măcar nu l-a văzut venind.
Voia să se întoarcă la tine,
după ce o conducea pe dna Filipov la bacuri.
Voia să se întoarcă la tine. Avea dreptate.
Ești un om bun, Vassili.
Vreau să te ajut, Vassili.
Un ultim ajutor.
De data asta, un ajutor util.
- Vreau să-ți arăt unde e maiorul. - Nu face asta !
Nu face asta !
DOUĂ LUNI MAI TÂRZIU 3 februarie, 1943.
Această zi, 3 februarie 1943, este de rău augur pentru Hitler
și pentru cohortele nesfârșite de prizonieri germani.
E o zi de neuitat, o zi de speranță pentru patrie,
pentru poporul Uniunii Sovietice.
După 180 de zile de lupte în orașul martir, Stalingrad,
prin vitejia și spiritul de sacrificiu al ostașilor noștri,
comandantul glorioasei Armate Roșii
a primit capitularea necondiționată a invaziei fasciste germane.
Îmi pare rău, tovarășe. Nu găsesc acest nume în registru.
Aceasta e adresa spitalului, iar acesta e numele ei.
- E adresa noastră, dar ea nu e aici. - Nu mai este internată la noi.
E adresa acestui spital iar ea mi-a scris de aici.
Am verificat de 3 ori registrul.
Nu e nimeni cu numele Tania Chernova. Nu pot să vă ajut.
Decorat de mai multe ori cu Ordinul lui Lenin,
Vassili Zaitsev a fost ridicat la rangul de Erou al Uniunii Sovietice.
Pușca lui poate fi văzută și azi la Muzeul de Istorie din Stalingrad,
la un loc cu marile simboluri ale victoriei asupra Germaniei naziste.