Vă rog să terminați de citit Percival până data viitoare.
Mulți dintre voi l-ați studiat și în liceu,
dar nu e nicio problemă dacă vă aduceți aminte.
Mulțumesc, Steven.
Am scris și un sistem Fourier avansat pe tabla din holul mare.
Sper că unul dintre voi îl poate rezolva până la sfârșitul semestrului.
Cel care o va face nu-mi va câștiga doar respectul,
ci va ajunge renumit, numele și realizarea sa
urmând să fie tipărite în prestigioasa revistă MIT Tech.
Cei care au reușit așa ceva sunt câștigători ai premiului Nobel,
câștigători ai medaliei Congresului Matematicienilor,
astrofizicieni renumiți sau banali profesori la MIT.
Asta e tot.
Dacă aveți întrebări, sunt sigur că Tom vă poate răspunde.
- Bună, Will. - Ce mai faci, Krystyn?
- Bine, tu? - Bine.
N-am reușit să mi-o pun cu Cathy azi-noapte.
- De ce? - Nu știu.
- Cathy? - Ce e?
Nu vrei să mă mai vrăjești puțin, cum faci de obicei?
Du-te naibii, Chuckie, cu tot cu blestemul tău irlandez.
De parcă mi-aș irosi energia să mi-o pun cu unul cu o sculă cât un vierme.
Du-te și masturbează-te acasă!
O are cât un vierme!
Îi lipsește un dinte, Will. Are probleme cu pielea.
Oricum, sunt șanse de 5 la 2 să se căsătorească cu Morgan.
Există o limită la numărul de partide
pe care să le ai cu viitoarea soție a unui prieten de-al tău. Nu-i moral.
- Unde te duci? - Acasă.
- Du-te naibii, e abia 10 seara! - Sunt obosit.
Auzi la ea, "blestem irlandez" Habar n-are.
Nu există niciun blestem irlandez.
- Nu mă împinge în spate! - Nu sta atât de aproape!
Ce alegi?
Te iau la bătaie!
Crezi că mi-e frică de tine? Ești prea aproape!
Casey lucrează la un bar din Harvard săptămâna viitoare.
Ar trebui să mergem până la el.
- Ce să facem acolo? - Să batem niște puști deștepți.
Tu te vei integra imediat.
Nenorocitule!
Te mai crezi deștept?
BUN VENIT PROMOȚIEI DIN 1972 REUNIUNEA ALUMNI A MIT
- Dle profesor Lambeau? - Da.
Sunt în grupa dv.
Suntem toți în clădirea de Matematică și Științe.
Vino încoace.
E sâmbătă. Asta dacă nu vrei să bem ceva diseară.
Poate, dar abia așteptăm ziua de luni să aflăm.
- Ce să aflați? - Cine a rezolvat teorema.
E corect. Cine a rezolvat-o?
- Jack? - Nu.
- Nemesh? - În niciun caz.
Hai, Joey Mac!
- Urmează MacNamara! - Hai, puștiule!
Repede!
Fugi, Mac! Fă două baze.
Frumoasă lovitură.
- Cine e tipa cu fund frumos? - Nu știu, dar e frumos.
Cine e tipul cu care e?
Îl urăsc pe macaronarul ăla. Will îl cunoaște.
Îl știi?
E Carmine Scarpaglia. M-a bătut cât am fost la grădiniță.
- Ăla? - Da.
Hai să mergem să mâncăm ceva.
- Nu vrei să vorbești cu ea? - Dă-o naibii.
- Mi-aș lua un Whopper. - Hai să mergem la Kelly's.
Nu mă duc la Kelly's doar pentru că-ți place chelnerița.
E la 15 minute de drumul nostru.
Și nu ne permitem să pierdem 15 minute?
Hamburger dublu.
Am vrut un hamburger dublu.
- Chuck, am zis hamburger dublu. - Taci din gură!
Știu ce ai comandat, eram și eu cu tine.
- Dă-mi sandvișul! - Cum adică? Eu l-am cumpărat.
Câți bani ai la tine?
Am zis că am doar 60 de cenți înainte să oprim.
Ce-ar fi să-mi dai sandvișul și să nu te mai comporți ca un prost?
Bine, dă-mi cei 60 de cenți pe care îi ai acum și îți asiguri sandvișul.
Îl ținem aici și îți facem un program.
Plătești în fiecare zi 6 cenți
și la sfârșitul săptămânii îți dau burgerul.
- Nenorocitule! - Ce sunt eu, donator de burgeri?
Poți face și un credit, cum ți-ai cumpărat canapeaua.
Mai știi cum a plătit mama ta 10 dolari pe zi timp de un an
și și-a luat canapeaua de la Rent-A-Center?
- Îmi dai mâncarea? - Ia-ți burgerul dublu!
Stai puțin. Încetinește.
- Cine e? - Nu știu încă.
Taci naibii din gură.
Hai, Will.
L-am văzut pe tipul ăla acum 15 minute în parc.
Trebuia să ne batem atunci, acum ne-am luat de mâncare.
- Taci, Morgan, vii cu noi. - Ba nu vin.
- Atunci nu veni. - Nici nu vreau.
Am zis să vii, Morgan!
Dacă nu ieși în 2 secunde, când termin cu ei, urmezi tu.
Carmine, sunt Will. Am fost la grădiniță împreună.
Will, poliția!
La naiba!
Mi se pare mie, sau v-ați înmulțit considerabil?
Mă îndoiesc că ați venit cu toții ca să-mi ascultați cursul,
ci să aflați identitatea "misteriosului mag al matematicii"
Fără a mai adaugă ceva, vino în față, pungașule și ridică-ți premiul.
Îmi pare rău că îmi dezamăgesc spectatorii,
dar nu vom demasca pe nimeni azi.
Totuși, colegii mei și cu mine am scris o problemă pe tablă,
care ne-a luat peste 2 ani să o demonstrăm.
Mănușa a fost aruncată, dar profesorii au răspuns cu forța.
- Când e înfățișarea? - Săptămâna viitoare.
Îmi pare rău.
- Ce faci? - Îmi cer scuze.
Aici e munca unor oameni, nu o mâzgăli cu graffiti.
- Stai aici! - Du-te naibii.
Ce deștept ești! Cum te cheamă?
Dumnezeule!
Pare să fie în regulă.
Cât de retardat să fii să te demită din funcția aia?
Cât de greu poate fi să împingi o mătură pe holuri?
Ai fost dat afară de la munca de împins mătura!
Da, că s-au făcut restructurări.
Da, au restructurat numărul de retardați.
Taci din gură, tu ești dat afară mai mult decât oricine, prostule.
Măcar eu am o slujbă!
- De ce ai fost dat afară, Will? - S-au făcut restructurări.
Unchiul meu te poate angajă într-o echipă de demolări.
Serios? Eu te-am întrebat ieri de o slujbă!
Și ieri ți-am zis că nu pot să-ți fac rost.
Ce mai faci, Case?
Ăsta e un bar din Harvard? Credeam că sunt ecuații pe pereți.
Vreau o halbă din cea mai bună bere de aici.
Eu plec puțin. Trebuie să mă dau la fetele de Harvard de la bar.
- Trebuie să fac niște magie. - Da, fă-ne rost de niște femei.
Bună.
- Bună, ce mai faceți? - Bine.
- Vii des pe aici? - Din când în când, câte puțin.
- Ești la școală aici? - Da.
Cred că am fost la un curs cu tine.
- Ce curs? - De istorie.
- E posibil. - Da, cred că ăla a fost.
E posibil să nu-ți amintești de mine.
Dacă învăț aici, nu înseamnă că sunt un geniu.
- Ce mai faci? - Bine, tu?
- Despre ce curs ați zis? - De istorie.
Pur și simplu "istorie"?
- Era un curs general? - Da, foarte general.
Ar trebui să te înscrii și tu la el. E un curs foarte bun.
- Cum ți s-a părut cursul ăla? - Sincer, mi s-a părut elementar.
Sunt convins.
Îmi aduc aminte de cursul ăla, era între pauză și pauza de prânz.
- Ce-ar fi să pleci, Clark? - Ce-ar fi să te relaxezi puțin?
- Pleacă de-aici! - Mă distrez cu prietenul meu.
- E vreo problemă? - Nicidecum.
Speram că îmi poți spune ceva
despre evoluția economiei de piață în coloniile sudiste?
Eu susțin că înainte de Războiul de Independență
modalitățile economice, mai ales în coloniile sudiste,
pot fi caracterizate ca fiind agrare pre-capitaliste.
Evident, abia ai terminat facultatea.
Ai citit doar vreun istoric marxist, probabil pe Pete Garrison.
Vei fi convins de ce ai zis până ajungi la James Lemon.
Atunci vei descoperi că economia în Virginia și Pennsylvania
era antreprenorială și capitalistă chiar și în 1740.
Asta până anul următor, când vei cita din Gordon Wood,
care va vorbi despre utopia pre-revoluționară
și despre efectele ce creează capital ale mobilizării militare.
Greșit, Wood subestimează puternic impactul social...
"Wood subestimează puternic impactul distincțiilor sociale"
"bazate pe avere și mai ales pe averea moștenită."
Vickers, "Studiu în Ținutul Essex" pagina 98, nu?
Da, am citit-o și pe-aia.
Vrei să plagiezi tot ce a zis, sau gândești și singur?
Intri într-un bar, citești un pasaj obscur
și îl enunți ca și cum ar fi ideea ta pentru a impresiona niște fete
și a-mi face prietenul să se simtă prost?
Partea proastă e că în 50 de ani vei gândi puțin
și vei afla că sunt 2 lucruri sigure în viață.
Nu trebuie să plagiezi și că ai cheltuit 150.000 de dolari
pe o educație pe care puteai să dai 1,5 dolari,
penalizarea de depășire de termen la cărțile de la bibliotecă.
Da, dar eu voi avea o diplomă, tu-mi vei servi copiii cu cartofi
la restaurantul din drumul nostru spre pârtia de schi.
E posibil, dar măcar eu voi fi original.
Dacă ai vreo problemă, putem să mergem până afară.
N-am nicio problemă. Totul e în regulă.
- Serios? - Da.
Acum ce mai zici de mine, prostule?
Puștiul ăla e foarte deștept.
E de ajuns să stau 3 minute în barul ăsta, că dau de unul ca el.
Mai aveam puțin și rezolvăm problema, dar Billy a insultat-o pe una din ele,
și cea grasă mi-a zis că am chelie și că sunt gras,
așa că i-am zis să se ducă naibii.
Am înghițit o insectă?
Ești un prost.
Am așteptat 45 de minute să vii să vorbești cu mine,
dar acum sunt obosită și trebuie să mă duc acasă
și nu am mai putut să te mai aștept.
- Eu sunt Will. - Skylar.
Dacă te gândești la tipul ăla, clona lui Michael Bolton,
nu are nicio legătură cu noi.
- Știu, așa mi s-a părut. - Mă bucur.
Trebuie să plec, mâine mă trezesc devreme.
Trebuie să mai arunc niște bani pe educația mea la suprapreț.
- Nu m-am referit la tine. - E în regulă.
Ăsta e numărul meu, poate ieșim la o cafea într-o zi.
Poate ne întâlnim și mâncăm niște caramele.
Poftim?
E la fel de arbitrar ca ieșitul la o cafea.
Cum zici tu.
Uite-i pe proștii ăia cu tot cu drumul lor spre pârtie.
Ar fi trebuit să-l bați pe nenorocit.
- Îți plac merele? - Da.
Ei bine, am numărul ei, acum ce mai zici?
Mă scuzați. Sunteți departamentul de administrare a campusului?
Da, cu ce vă pot ajuta?
Am nevoie de numele unui student care lucrează aici.
Nu lucrează niciun student aici.
Puteți verifica? Lucrează în clădirea mea...
- Care-i aia? - Clădirea 2.
- Dacă a furat ceva... - Nu, vreau doar numele lui.
Nu pot să vă dau numele decât dacă aveți o plângere.
- El e profesorul Lambeau. - Sigur și el e profesorul Hayes.
Tom, te rog.
- E important, vă rog frumos. - Nu a venit azi la serviciu.
Și-a luat slujba asta prin OEC-ul lui. Sunați-l.
- Ce înseamnă OEC? - Ofițer de Eliberare Condiționată.
Mulțumesc.
Ce idiot!
Onorată instanță, există un precedent legal, din 1789.
Pârâtul poate imputa legitima apărare în fața unui agent guvernamental,
dacă actul respectiv e de apărare împotriva tiraniei.
Henry Ward Beecher, în "Proverbe din Amvonul din Plymouth",
în 1887, a scris că...
- Suntem în secolul 20! - Așteptați puțin.
Ia în batjocură procesul!
Am dreptul de a vorbi în apărarea mea, domnule,
din Constituția SUA.
Nu-mi vorbi mie despre Constituție.
Libertatea, dacă ați uitat, e"libertatea ființei de a respira,"
"și când nu poate respira adânc, înseamnă că legea e prea strictă."
"Fără libertate, omul e o sincopă."
- O ce? - Ibidem, onorată instanță.
E rândul meu, fiule.
Mă uit de 10 minute pe cazierul tău și nu-mi vine să cred ce văd.
Iunie 1993, atac, septembrie 1993, atac,
furt de mașini în februarie 1994,
când te-ai reprezentat singur și ai câștigat cazul
citând Dreptul de Proprietate Liberă al Căilor și Căruțelor, din 1798.
O glumă! În ianuarie 1995 te-ai dat drept agent de poliție.
Haos, furturi și te-ai și opus arestării.
Toate aceste acuzații ți-au fost ridicate.
Știu și că ai fost prin mai multe cămine.
Statul te-a scos din 3 dintre ele
pentru că erai supus la abuzuri fizice repetate.
Poate altui judecător i-ar păsa,
dar ai lovit un agent de poliție și vei intra la închisoare.
Cerea de respingere a acuzațiilor e respinsă.
- Cauțiunea e 50.000 de dolari. - Mulțumesc.
Alo?
- Skylar? Sunt Will. - Cine?
Will, tipul amuzant și frumos pe care l-ai cunoscut la bar.
Nu-mi aduc aminte de nimeni care să se potrivească descrierii.
Bine, ratatul ăla urât, enervant, fără dinți,
care era beat și nu te lasă în pace.
Will! Acum îmi aduc aminte.
Ce mai faci? Mă întrebam dacă mă vei suna.
Stai puțin.
Ce faci, dragă? Vrei să mi-o tragi?
Te știu de la școala de corecție. Ce mai faci?
Îmi cer scuze.
Putem să ne întâlnim săptămâna asta
să bem o cafea și poate să mâncăm niște caramele?
Sună minunat.
Sigur, unde ești?
Întreb să mă aflu în treabă, dar nu cumva ești la Drept, nu?
- La loc. - Mulțumesc.
Mi-a făcut plăcere conversația cu dv.
Tu ce naiba vrei?
Eu sunt Gerald Lambeau, profesorul pe care l-ai înjurat.
Bine, ce naiba vrei?
Am vorbit cu judecătorul
și e de acord să te elibereze sub supervizarea mea.
- Serios? - Da..
- Cu două condiții. - Care?
Prima e să ne întâlnim în fiecare săptămână.
De ce?
Să văd câtă matematică știi
și să trecem la matematică avansată, la combinatorică și finită.
Sună minunat.
A doua condiție e să mergi la un psiholog.
Eu trebuie să trimit rapoartele întâlnirilor dintre voi.
Dacă nu îndeplinești condițiile, va trebui să stai la închisoare.
Matematica o fac, dar nu merg la psiholog.
Nu e mai bine decât să stai la închisoare?
Ți-am citit cartea.
"Mike" avea aceleași probleme ca și "Chad" brokerul.
- Așa e. Felicitări, Will. - Mulțumesc.
Nu judec presiunea la care ești supus și nici nu o etichetez,
dar îți distrug potențialul.
Acum să lăsăm prostiile și lucrurile insignifiante la o parte.
Așa e, înțeleg ce vrei să zici.
Nu scapi așa ușor, spune-mi mai multe.
Fac tot felul de lucruri.
- Ce fel de lucruri? - Mă ascund de oameni.
Te ascunzi?
Mă duc în diferite locuri și interacționez cu diverși oameni.
- Serios? În ce locuri? - În anumite cluburi.
- Interesant, în ce cluburi? - Cele ca "Fantasy".
- "Fantasy"? - Nu e un club rău.
Vreau puțin mai multe detalii.
Când intri acolo, muzica pune stăpânire pe tine.
Dansezi...
E greu să ascunzi faptul că ești homosexual?
- Despre ce vorbești? - Mai aveai puțin și săreai pe mine.
Poftim? Îmi pare rău că te dezamăgesc...
Nu mă deranjează dacă te numeri printre cei speciali.
Poftim? La ce te referi?
O teoremă dificilă poate fi ca o simfonie, e extrem de erotică.
- Henry! - Bună, Gerry.
Nu mai pot face asta de bunăvoie. Nu merită.
Ce s-a întâmplat?
Eu apar la televiziunea națională săptămâna viitoare.
N-am timp să-ți zic
și cu atât mai puțin să vorbesc cu nebunul ăla.
E complet sărit de pe fix!
Te afli în patul tău, Will.
- Câți ani ai? - Șapte.
- Ce vezi? - E cineva în camera mea.
- Cine e? - O figură care stă deasupra mea.
- Ești în siguranță, Will. - Mă atinge!
- Unde te atinge? - Acolo, jos.
- Nu mă simt în largul meu! - Nu e nevoie, Will.
Începem să dansăm, e minunat,
"pentru că putem face multă dragoste înainte să apună soarele."
Dumnezeule!
Îmi pare rău.
Am lucruri mai bune de făcut cu timpul meu.
Nu vrei să dansăm măcar o dată? Chiar ai reușit să mă hipnotizezi!
- Pentru Dumnezeu, Will! - El a plecat, n-am nicio vină!
Ți-am zis să cooperezi cu oamenii ăștia.
- Uită-te în ochii mei! - Ieși afară, Will.
- Nu am nevoie de terapie! - Ajunge, ieși!
L-am sunat pe Mel Weintaub, să văd dacă...
Ce sens are?
Ce vrei să faci?
- Ar mai fi cineva. - Cine?
Colegul meu de cameră din liceu.
LICEUL COMUNITAR BUNKER HILL
Încrederea e foarte importantă
într-o relație și într-o situație clinică.
De ce e încrederea cea mai importantă ca să comunici cu un client?
Maureen, termină puțin cu fixismele orale și ascultă.
Vinnie?
Pentru că încrederea înseamnă viață.
Foarte profund. Mulțumim, Vinnie.
Dacă pacientul n-are încredere în voi, nu va fi sincer cu voi.
Terapia nu va avea sens.
Dacă nu au încredere în voi, nu și-o vor trage cu voi.
Filosofia mea e să săriți pe ei când sunt vulnerabili.
Excelent, acum sunteți iar atenți cu toții.
- Bună, Sean. - Bună Gerry.
Doamnelor și domnilor, suntem în prezența unui om important,
profesorul Gerald Lambeau,
câștigător al medaliei Congresului Matematicienilor.
Bună ziua.
Știe cineva ce e aia?
E ceva foarte important, un fel de premiu Nobel pentru matematică,
doar că e acordată numai o dată la 4 ani.
E foarte importantă. E o adevărată onoare.
Atât pentru azi, ne vedem luni.
Vom vorbi despre motivul pentru care Freud
trăgea suficientă cocaină cât să-i fie fatală unui cal mic. Mulțumesc.
Ce mai faci?
- Mă bucur să te văd. - Și eu pe tine.
Sean, am ceva interesant pentru tine.
Ai nevoie de sânge sau urină? Ce s-a întâmplat?
- De ce nu ai venit la reuniune? - Am avut treabă.
- Ți-am simțit lipsa. - Serios?
- De când nu ne-am mai văzut? - Dinainte să moară Nancy.
Da, îmi pare rău, eram în Paris la conferința aia...
Am primit scrisoarea de condoleanțe, a fost drăguță.
Frumoasă doborâre.
Ce s-a întâmplat? Ți s-a amânat sentința?
Am ieșit pe perioadă de probă
și trebuie să fac consiliere de 2 ori pe săptămână.
Sentința e o glumă. Iar ai știut cum să-i iei.
Dă-te bătut, Morgan!
Billy, dă-te jos de pe el, o să pierdem meciul.
N-am timp, sunt foarte ocupat.
Puștiul e incredibil, n-am mai văzut așa ceva.
Ce îl face să fie așa incredibil, Gerry?
- Ai auzit vreodată de Ramanujan? - Nu.
A fost un bărbat.
A trăit acum 100 de ani și a fost indian.
Indian cu puncte pe frunte, nu cu pene pe cap.
A trăit în coliba lui din India și nu a fost educat în instituții.
Nu a avut acces la nicio scriere științifică,
dar a pus mâna pe o carte veche de matematică.
Din ea a extrapolat teorii
care au uimit ani întregi matematicienii.
Da, "Fracții Continue" l-a scris cu...
- I l-a trimis prin poșta lui Hardy. - La Cambridge.
Hardy a recunoscut imediat cât de impresionantă era munca lui
și l-a adus în Anglia și au lucrat împreună ani întregi,
creând unele din cele mai frumoase teorii matematice.
Geniul lui Ramanujan era incredibil, iar băiatul ăsta e exact la fel.
Problema e că e cam defensiv.
Am nevoie de cineva care să comunice cu el.
- Cineva ca mine? - Da.
- De ce? - Aveți același trecut.
- Ce trecut? - Ați crescut în același loc.
- E din sudul Bostonului? - Da.
Un geniu din sudul Bostonului...
La câți psihologi te-ai mai dus înaintea mea?
La cinci.
Stai să ghicesc. Barry? Henry? Și la Rick?
Sean, te rog, întâlnește-te cu el doar o dată pe săptămână.
Cu puștiul ăsta e ca un joc de poker. Nu-l lăsa să vadă ce mână ai.
- Probabil ți-a citit și cartea. - Nu cred că a găsit-o.
Bună, Will, intră.
El e Sean Maguire, Will Hunting.
Bună ziua.
Să începem.
Da, să trecem la treabă. Sunt gata, să înceapă vindecarea!
- Puteți să ne lăsați singuri? - Așa e, Tom, te rog.
- Și tu, Gerry. - Da, evident.
Ce mai faci?
De unde anume ești, din sudul Bostonului?
- Îmi place cum ai decorat locul ăsta. - Mulțumesc.
Ai cumpărat cărțile astea, sau vin odată cu pachetul de psiholog?
- Îți plac cărțile? - Da.
- Ai citit vreuna din astea? - Nu știu.
- Dar din astea? - Nu cred.
- Și din astea de pe raftul de sus? - Da, pe alea le-am citit.
Mă bucur pentru tine. Ce părere ai despre ele?
Nu am venit pentru asta, citește-le singur.
Le-am citit. Am fost nevoit să o fac.
- Probabil ți-a luat mult timp. - Așa e.
"Statele Unite, O Istorie Completă, Volumul Întâi."
Dumnezeule!
Dacă vrei o adevărată carte de istorie,
citește "Istoria Statelor Unite a Oamenilor", a lui Howard Zinn,
cartea aia te va da pe spate.
E mai bună decât
"Consimțământul Industrial" a lui Chomsky?
- Crezi că aia e o carte bună? - Ăștia ca tine mă uimesc!
Dați o tonă de bani pe cărțile astea pretențioase,
dar nu astea sunt cărțile bune.
- Și care sunt alea bune, Will? - Cele care îți fac părul măciucă.
Oricum nu mai am mult păr.
Ți-ai face mai bine dacă ți-ai băga țigara aia în fund.
Da, chiar nu mă lasă să fac yoga.
Te duci la sală?
- Ridici greutăți? - Da.
- Nautilus? - Nu, haltere.
- Serios? - Da, foarte mult și foarte ușor.
- Cât ridici la bancă? - 128 kg. Tu?
- Tu l-ai pictat? - Da, tu pictezi?
- Sculptezi? - Nu.
Îți place arta?
Îți place muzica?
E o mizerie.
Spune-mi părerea ta sinceră.
E un amestec linear și impresionist care o face să fie foarte neclară.
E o plagiere a lui Winslow Homer, doar că e un alb care vâslește.
- Nici Monet nu prea se descurca. - Nu asta mă interesează.
- Atunci ce? - Culorile.
Problema e că e un tablou pictat după indicații numerice.
- Serios? Culorile sunt fascinante. - Cum adică?
Cred că mai ai puțin și îți tai o ureche.
- Serios? - Da.
Ar trebui să mă mut în sudul Franței și să-mi schimb numele în Vincent?
Ai auzit de proverbul "când e furtună, adăpostește-te unde poți"?
Poate ți se aplică.
- În ce sens? - Poate ești în mijlocul furtunii.
Cerul cade pe tine, iar valurile se lovesc de bărcuța ta.
Vâslele mai au un pic și cedează, iar tu mori de frică
și te rogi să vezi un port, să poți să scapi din situația asta.
Poate de-asta te-ai făcut psiholog.
Minunat, ai ghicit! Acum lasă-mă să-mi fac treaba.
Poate te-ai căsătorit cu cine nu trebuie.
Poate ar trebui să taci din gură.
Ai grijă ce zici, șefule.
Asta e, te-ai căsătorit cu cine nu trebuie!
Ce s-a întâmplat?
Te-a părăsit? Și-o trăgea cu altul?
Dacă mai vorbești așa despre soția mea, jur că te omor.
Ai înțeles, șefule?
- S-a terminat timpul. - Așa e.
Pe loc repaus, domnilor.
Ești în regulă?
Dacă nu vrei să te mai vezi cu el, te înțeleg.
Joi la ora 16:00. Fă în așa fel încât să vină puștiul.
Mulțumesc.
Arăți minunat cu ochelarii ăia.
- Mulțumesc. - Absolut superb!
Mi-am dorit dintotdeauna un fard de pleoape albastru.
Am mers la o școală bună, crescând în Anglia.
Era o școală privată, progresivă și organică.
Apoi am venit la Harvard, apoi sper că ajung la Medicină.
M-am gândit că după toate astea, creierul meu va valora 250.000 $.
A sunat oribil, nu-i așa?
Mai vreau un mai tai!
Nu, e în regulă, sunt sigur că părinții tăi plătesc cu plăcere.
Nu, eu plătesc totul. Am moștenit banii.
Chiar vei arunca atâția bani pe Harvard?
Stanford, mă duc acolo în iunie, după ce absolvesc.
Vrei doar să mă folosești, după care să mă părăsești?
Voiam să fac un experiment pe tine la ora de anatomie mai întâi.
În cazul ăsta, e în regulă.
- Vrei să vezi trucul meu magic? - Sigur că da.
Am promis.
- Asta e pentru tine, Rudolph. - Stai puțin, îți trebuie bagheta mea.
Atinge-mă.
Voi face toate caramelele să dispară. Ești gata?
Unu, doi, trei!
Au dispărut toate.
Merge mai bine când am iepurele cu mine.
- Eu nu prea ies în oraș cu fetele. - Ce rău îmi pare!
Știi la ce mă refer, te-ai gândit și tu la asta.
- Nu-i adevărat. - Ba da.
Serios că nu.
Ba da, sperai să primești un sărut de " noapte bună"
Nu, speram să primesc o partidă, ca " noapte bună",
dar m-aș mulțumi și cu un sărut.
- Ce nobil ești! - Mulțumesc.
Chiar speram să mă săruți...
- Atunci ce-ar fi să terminăm acum? - Chiar acum?
Cred că am luat și o parte din castravetele tău murat.
Iar tu?
Vino cu mine.
Ce-i asta? Un moment intim între bărbați?
Minunat, îți plac lebedele?
E un fel de fetiș? Trebuie neapărat să facem asta?
M-am gândit la ce mi-ai zis ieri despre pictura mea.
Am stat treaz jumătate de noapte gândindu-mă la asta
și mi-a venit o idee.
Atunci am adormit confortabil și nu m-am mai gândit la tine.
- Știi ce idee mi-a venit? - Nu.
Că ești doar un copil. Habar nu ai despre ce vorbești.
- Mulțumesc. - Cu plăcere.
- Nu ai ieșit niciodată din Boston? - Nu.
Dacă te întreb ceva legat de artă,
mi-ai zice rezumatul la orice carte de artă scrisă vreodată.
Știi multe despre Michelangelo,
ce opere are, ce aspirații politice, relația dintre el și Papă,
orientarea sexuală și orice altceva.
Dar sunt sigur că nu îmi poți zice cum miroase în Capela Sixtină.
Nu ai fost niciodată acolo, să privești minunatul tavan.
Nu l-ai văzut niciodată.
Dacă te întreb despre femei, poți să-mi faci o listă cu ele
și chiar să-mi zici că ți-ai pus-o de câteva ori.
Dar nu știi cum te simți când te trezești lângă o femeie
și te simți cu adevărat fericit.
Ești un puști dur.
Dacă te întreb despre război, îmi arunci replici din Shakespeare:
"încă o dată în miezul luptei, dragii mei prieteni!"
Dar nu ai fost niciodată într-unul.
Nu ai ținut în poală capul celui mai bun prieten al tău
să-l privești cum își dă ultima suflare
și te privește cu niște ochi care te imploră să-l ajuți.
Dacă te-aș întreba despre dragoste, probabil mi-ai cita un sonet,
dar nu ai privit niciodată o femeie, să te simți complet vulnerabil,
știind că te poate face fericit doar privindu-te
și simțind că Dumnezeu a pus un înger pe pământ doar pentru tine,
care să te poată salva din adâncurile iadului.
Nu știi nici cum e să fii tu îngerul ei, să o iubești,
să fii în preajma ei pentru totdeauna, indiferent de situație,
chiar și în cazul unui cancer.
Nu știi cum e să dormi 2 luni
stând într-un scaun într-o sală de spital,
ținând-o de mână, pentru că doctorii văd în ochii tăi
că orele de vizite nu se aplică în cazul tău.
Nu știi ce înseamnă să pierzi cu adevărat ceva.
Asta e doar când iubești pe cineva mai mult decât pe tine însuți.
Mă îndoiesc că ai îndrăznit vreodată să iubești pe cineva atât de mult.
Când te privesc, nu văd un om inteligent și încrezător,
văd un copil arogant și mort de frică.
Totuși, ești un geniu, Will, nimeni nu neagă asta.
Nimeni nu te poate înțelege,
dar presupui că știi totul despre mine doar văzându-mi o pictură
și mi-ai disecat viața prin ea.
Ești orfan, nu?
Crezi că știu ceva legat de cât de grea a fost viața ta,
cum e să fii în pielea ta, sau cine ești tu de fapt,
doar că am citit Oliver Twist?
Asta te definește?
Personal, nu-mi pasă de asta,
nu pot afla nimic de la tine ce nu pot citi și într-o carte,
asta dacă nu vrei să vorbim, să-mi spui cine ești.
Atunci voi fi fascinat și implicat întru totul,
dar tu nu vrei să faci asta.
Ți-e foarte frică de ce ai putea zice.
Acum e mutarea ta, șefule.
Alo?
Iar mă sunați, dle profesor Valanti?
Ciudat.
- Dumnezeule, pe cine-ai sunat? - Pe nimeni, am uitat numărul.
Ce retardat! Ai ieșit în ploaie fără număr?
Nu, era numărul mamei tale care începe cu 8989. Am rămas fără bani.
Ce-ar fi să terminăm cu mamele? Eu tocmai am terminat cu a ta.
Foarte amuzant, Morgan, ia-ți bănuții.
Continuă să mă enervezi și vei vedea ce se întâmplă.
În regulă!
Nu mă mai enerva!
Fumatul e interzis.
Nu a vorbit? Ați stat acolo o oră!
A stat jos și a numărat secundele până la terminarea ședinței.
A fost destul de impresionant.
De ce a făcut asta?
Ca să-mi demonstreze că dacă nu vrea nu e nevoit să-mi vorbească.
Și a fost un concurs de holbat între doi puști din același cartier?
Cam așa ceva și eu nu pot să vorbesc primul.
Știu teoria ta, dar puștiul a făcut o formă geometrică simplă..
Nu merge o structură bidimensională.
- Uite, unește laturile unghiului. - Da, dar eu pot face suma.
E vorba de cum grupezi termenii, Alexander.
Gerry, dacă facem totul așa...
Uite, am scris totul. E mai ușor așa.
Uneori oamenii au noroc. Tu ești genial.
Eram odată într-un avion,
iar căpitanul își zicea replica de "vom călători la 10.000 de m",
dar a uitat să-și închidă microfonul și s-a întors la copilot și i-a zis:
"iar acum aș avea nevoie de o felație și de o cană cu cafea."
O stewardesă a luat-o la fugă să-i zică să închidă microfonul,
iar un tip din spate a strigat, "să nu uiți cafeaua, dragă!"
Ai fost vreodată într-un avion?
Nu, dar e o glumă, e mai amuzantă spusă la persoana întâi.
Așa e.
Să știi că mi-am pus-o de câteva ori.
- Serios? Bravo ție. - Chiar așa.
Am fost la o întâlnire săptămâna trecută.
- Cum a fost? - Frumos.
- Mai ieșiți? - Nu știu.
- De ce? - Nu am sunat-o.
- Dumnezeule, ce amator ești! - Știu ce fac.
Stai liniștit, știu ce fac,
dar fata asta e frumoasă, deșteaptă și amuzantă,
e altfel decât celelalte cu care am fost.
Atunci sun-o, Romeo!
De ce, să-mi dau seama că nu e așa deșteaptă
și că de fapt e plictisitoare?
În momentul ăsta e perfectă și nu vreau să stric asta.
Poate tu ești perfect în ochii ei și asta nu vrei să strici.
Asta e o filosofie minunată,
îți poți petrece întreaga viață fără să ajungi să cunoști pe nimeni.
Soția mea trăgea vânturi când avea emoții.
Avea tot felul de idiosincrasii minunate.
Uneori trăgea vânturi și în somn.
Îmi pare rău că ți-am zis asta.
Într-o noapte le-a tras atât de tare încât a trezit câinele.
S-a trezit și a zis "Tu ai tras-o?"
și eu am zis "da", nu m-a lăsat inima să-i zic.
S-a trezit din cauza vânturilor ei?
E moartă de 2 ani și eu asta îmi aduc aminte.
Lucrurile astea insignifiante sunt cele mai minunate
și cele de care îmi e cel mai dor.
Acele mici idiosincrasii despre care numai eu știam
au făcut-o să fie soția mea.
Și ea avea ce să-mi zică, îmi știa toate defectele.
Oamenii numesc astea imperfecțiuni, dar nu e adevărat,
astea sunt lucrurile frumoase.
Noi ne alegem persoanele pe care le admitem în lumea noastră.
Nu ești perfect, puștiule
și ca să-ți elucidez un mister, nici fata asta a ta nu e perfectă,
întrebarea e dacă nu cumva sunteți perfecți unul pentru celălalt.
Asta e tot și asta e intimitatea.
Singurul mod în care poți afla e dacă încerci.
Nu vei învăța asta de la un boșorog ca mine.
Chiar dacă aș ști, nu aș zice unui mucos ca tine.
De ce nu? Mi-ai zis orice altceva. Dumnezeule!
Vorbești mai mult decât orice psiholog la care am fost.
Asta e meseria mea, dar n-am zis că mă și pricep.
- Te-ai gândit să te recăsătorești? - Soția mea a murit.
De-asta te-am întrebat dacă vrei să te recăsătorești.
E moartă.
Asta e o filosofie minunată, Sean.
Îți poți petrece întreaga viață fără să ajungi să cunoști pe nimeni.
S-a dus timpul.
Ține-o deschisă.
Bună.
- Unde ai fost? - Îmi pare rău, am avut treabă.
Și eu, dar credeam că o să mă suni.
- Ne-am distrat de minune. - Și eu.
- Îmi pare rău, mi-am ratat ocazia. - Ba nu, e în regulă.
Mă întrebam dacă nu vrei să îmi mai dai o șansă.
Lasă-mă să te mai scot o dată în oraș.
- Nu pot. - În regulă.
Nu am zis că nu mai pot deloc, doar că acum nu pot.
Trebuie să fac spectrul de protoni pentru ibogamină.
Sună interesant, dar e incredibil de plictisitor.
Poate altă dată.
- Mâine? - În regulă.
La revedere.
- Ce cauți aici? - Nu pot aștepta până mâine.
- De unde ai asta? - M-am culcat cu cineva din clasa ta.
Sper că era una cu sandale fără vârf și respirație urât mirositoare.
- Hai să mergem să ne distrăm. - Nu, trebuie să învăț asta.
- De ce, operezi mâine oamenii? - Nu.
Atunci să mergem.
Dumnezeule! Câinele meu câștigă!
Hai, Misty! Ieși din pluton!
Așa! Fugi, Misty!
- A câștigat! - Așa e!
Ai crescut pe aici?
Nu departe de aici, în Bostonul de Sud.
- Încă mă bucur că am câștigat. - Da, ești foarte fericită.
- Cum a fost? - Normal, n-a fost nimic special.
Ai mulți frați și surori?
- Dacă am mulți frați și surori? - Exact.
Sunt irlandez catolic, ce crezi?
- Câți ai? - Nu m-ai crede dacă ți-aș zice.
Câți? Cinci? Șapte? Opt?
Am 12 frați mai mari.
- Serios? 12? - Jur, sunt al 13-lea, cel cu noroc.
- Știi cum îi cheamă? - Da, sunt frații mei.
Cum îi cheamă?
Marky, Ricky, Danny, Terry, Mikey,
Davy, Timmy, Tommy, Joey, Robby, Johnny și Brian.
Mai spune o dată.
- Și Willy. - Will.
- Te vezi cu toți? - Da, locuiesc în Sud.
În momentul ăsta locuiesc cu 3 dintre ei.
- Vreau să-i cunosc și eu. - Bine, facem și asta.
- Ți-am citit cartea aseară. - Deci tu erai.
- Mai consiliezi veterani? - Nu.
De ce nu?
Am renunțat când mi s-a îmbolnăvit soția.
Te-ai întrebat vreodată cum ar fi fost viața
dacă nu ți-ai fi cunoscut soția?
Dacă ar fi fost mai bine fără ea?
Nu mai bine, nu asta am vrut să spun.
E o întrebare importantă.
Când ai probleme, îți dai seama câte lucruri frumoase nu ai observat.
Nu regreți că ți-ai cunoscut soția?
Din cauza durerii pe care o simt acum?
Am anumite regrete,
dar nu regret nici măcar o zi din cele petrecute alături de ea.
Când ți-ai dat seama că ea e cea potrivită pentru tine?
- Pe 21 octombrie 1975. - Dumnezeule, știi exact data?
Da, era al 6-lea meci din campionatul mondial.
Cel mai mare joc Red Sox din istorie.
Eu și prietenii mei am dormit toată noaptea pe trotuar
ca să facem rost de bilete.
Ați luat bilete?
În ziua meciului, eram într-un bar și așteptam să înceapă meciul,
când a intrat o fată.
A fost un meci incredibil.
În ultimele momente, Carbo egalează, 6 la 6.
Au ajuns la 12 egal.
LA 12, Carlton Fisk, zis Old Pudge a venit la bază.
A lovit-o incredibil de tare
și mingea care a zburat dincolo de linia din stânga a terenului.
Erau 35.000 de oameni în picioare care strigau,
Fisk făcea semne ca un nebun.
Apoi a lovit stâlpul,
Fisk a înnebunit, iar 35.000 de fani au intrat pe teren.
Trebuia să-și facă loc printre oameni.
"Dați-vă din calea mea!"
Nu-mi vine să cred că ai avut bilete la meciul ăla!
- Te-ai dus și tu în teren? - Nu, eu nu eram acolo.
Poftim?
Eram în bar cu viitoarea mea soție.
Ai ratat lovitura lui Pudge Fisk
ca să bei cu o femeie pe care nu o mai văzuseși niciodată?
Trebuia să o vezi, era incredibil de frumoasă.
Lumina toată camera.
Nu m-ar fi interesat dacă intră Elena din Troia!
Era jocul al 6-lea!
Prietenii tăi te-au lăsat să faci asta?
- Nu au avut de ales. - Ce le-ai spus?
Am aruncat biletul pe masă și am zis: "Scuze, trebuie să stau cu o fată."
- Asta ai zis? - Da.
- Și ei te-au lăsat? - Și-au dat seama că vorbesc serios.
- Glumești? - Nu, Will.
De asta nu vorbesc acum
despre o fată pe care am cunoscut-o acum 20 de ani într-un bar
și de faptul că am regretat mereu că nu am vorbit cu ea.
Nu regret cei 18 ani în care am fost căsătorit cu Nancy,
nici cei 6 ani de când m-am lăsat de consiliere
pentru că s-a îmbolnăvit,
sau ultimii ani în care s-a îmbolnăvit grav
și cu siguranță că nu regret faptul că nu am fost la meci.
Ăsta e regretul.
Totuși ar fi fost frumos să vezi meciul.
Nu știam că Pudge o să înscrie un home run!
Eu sunt foarte utilă pe teren, sunt foarte înaltă.
- Nu ești atât de înaltă! - Pot să mă ridic până la coș.
Voi juca vreodată în NBA? "Cu siguranță"
- De ce stăm mereu aici? - Pentru că e mai frumos ca la mine.
- Nu am fost niciodată la tine. - Știu.
Când o să-i pot cunoaște pe prietenii și pe frații tăi?
Nu prea vin pe aici.
Cred că aș putea să ajung eu în sudul Bostonului.
E o plimbare destul de grea.
Mă ascunzi pe mine de ei, sau invers?
- Bine, o să mergem. - Când?
Nu știu, săptămâna viitoare.
Dacă îți spun că nu mă mai culc cu tine
până când nu mi-i prezinți pe prietenii tăi?
E 4:30, probabil nu dorm.
Dumnezeule, bărbații nu au pic de rușine!
Dacă nu gândiți cu penisul, acționați în numele lui.
În numele penisului meu, pot primi un avans?
Să întrebăm.
- "Previziunile nu sunt favorabile." - Ce?
Nu-i nimic, Chuck. Du-te înapoi la culcare.
Chestia aia ți-a zis că vei juca în NBA.
Exact, ar trebui să-ți iei un abonament.
Asta vreau să fac, sunt înaltă, îmi place să port pantaloni scurți.
"Aruncă! Înscrie!"
- Nu ești atât de înaltă! - Ba da!
Poate o să marchez doar coșuri de trei puncte.
Mie îmi plac doar home run-urile.
Nu mai folosi metafore sportive!
Spiridușul o are băgată în fundul maimuței,
iar Horgan intră pe ușă, țipând "Nu mă deranjează!".
Nu-mi vine să cred că ai adus-o pe Skylar când noi suntem beți.
Așa e, Morgan, foarte rar ieșim noi să bem.
Când bea unchiul meu Marty, îl ținea între 6 și 8 luni.
V-am spus vreodată ce s-a întâmplat când l-a tras poliția pe dreapta?
Să vă spun ce a pățit unchiul Marty. Ar trebui să știți.
Spune mereu povești.
De fiecare dată are una nouă, dar pe asta o știm cu toții.
Nu contează, spune-o oricum!
Mulțumesc, asta voi face.
Cred că acum sunt în centrul atenției.
Unchiul meu Marty se ducea acasă, beat criță.
L-au văzut polițiștii și l-au tras pe dreapta.
Pe scurt, avea probleme mari.
Unul dintre ei a încercat să-l pună să meargă în linie dreaptă,
dar a vomitat pe el.
Polițistul era sigur că are alcoolemia mai mare decât limită legală.
Era la un pas să-i pună cătușele și să-l ducă la închisoare.
Dintr-o dată, la 50 m, se aude o explozie uriașă.
Polițistul se sperie, se întoarce.
- Focuri de armă? - Nu.
Tu ai mai auzit povestea.
Un alt tip intrase cu mașina într-un copac.
Avusese loc un accident.
- Cum putea să audă... - Taci naibii din gură!
Ți-a mai spus povestea.
Polițistul i-a zis unchiului meu să nu se miște de acolo
și s-a dus să se ocupe de celălalt accident.
După câteva minute în care a stat în propria urină și vomă,
unchiul meu a început să se întrebe ce caută acolo.
S-a ridicat, s-a urcat în mașină și s-a dus acasă.
A doua zi dormea și aude un ciocănit la ușă.
Se duce jos, deschide ușa și întreabă "Ce vrei?"
Era polițistul care îl trăsese pe dreapta,
care l-a întrebat "cum adică ce vreau?"
Noaptea trecută te-am tras pe dreapta și ai plecat.
El a răspuns că nu l-a mai văzut niciodată
și că a fost toată noaptea acasă cu copili.
Polițistul a zis: "Știi cine sunt, lasă-mă să intru în garajul tău."
"- Poftim? - Lasă-mă în garaj."
Îl duce la garaj, deschide ușa, iar în garaj era mașina de poliție.
Era atât de beat
încât s-a urcat în altă mașină ca să ajungă acasă.
Partea cea mai bună e că polițistului
i-a fost atât de rușine încât nu a făcut nimic.
Condusese toată noaptea Chevelle-ul unchiului meu,
căutând casa.
- Care e concluzia poveștii tale? - A scăpat. Asta e concluzia.
Am o întrebare.
Încerc să mă lămuresc, pentru că ceva nu are sens aici.
Are sens, dacă asculți povestea și nu pui întrebări.
Morgan, hai să vedem dacă o înțelegi pe asta.
Am și eu o poveste.
Era un cuplu de oameni bătrâni care erau în pat, Mary și Paddy.
Se trezesc dimineața, în ziua celei de-a 50-a aniversări a lor.
Mary se uită cu adorație la Paddy și îi spune:
"Paddy, frumosul meu, te iubesc. Vreau să-ți fac un cadou."
"Îți dau absolut tot ce dorești. Ce vrei?"
Paddy spune: "Mary, ești foarte drăguță."
"În 50 de ani, mi-a lipsit doar un lucru."
"Aș vrea să-mi faci o felație."
Mary e de acord.
Își scoate dinții, îi pune în borcan și îi face o felație.
Apoi Paddy spune: " Asta îmi lipsea!"
"A fost cea mai minunată experiență din toată viața mea!"
"A fost minunat, Mary. Eu îți pot oferi ceva?"
Marry se uită în sus la el și zice "Dă-ne un pupic!"
Dumnezeule!
- E oribilă! - Am auzit și altele mai oribile.
- Pe mai târziu! - Bine, ai grijă de tine.
Mulțumim de vizită, Skyler.
Mi-am schimbat părerea despre cei de la Harvard.
Nu te grăbi să faci asta, nu sunt toți ca mine.
Sunt sigur, mă bucur că te-am cunoscut.
Ai grijă ce faci! Retrage-te încet!
Nu știu de ce faci asta, oricum ne duci până acasă.
Ce ți se pare că sunt?
Tu o iei pe jos, nenorocitule! Will pleacă în mașină.
Mulțumesc, Chuck. Îți sunt recunoscător.
Nu știu de ce te agiți atât, oricum înainte mă duci pe mine.
Ar trebui să ocolim, e foarte departe.
Să nu te crezi superior
că nu dormi cu mine în cameră în seara asta.
Stai, ai zis că mergem să-mi arăți unde stai!
- Nu azi! - Nici altă dată.
După ce o să vezi locul ăla o să-l părăsești imediat!
- Dar vreau să-ți cunosc frații. - Altă dată.
Bine.
Am nevoie de chei.
O stewardesă a auzit și a luat-o la fugă pe culoar,
iar eu am strigat, "să nu uiți cafeaua!"
La naiba! Nu ai zis asta!
Pentru Dumnezeu, e o glumă!
Știu pe cineva care chiar a pățit asta.
- Ai găsit greu locul? - Nu, am luat un taxi.
Timmy, el e Gerry. Am fost împreună la liceu.
Ce mai faci? Mă bucur să te cunosc.
Și eu.
- Îți fac cinste cu o bere? - Nu, doar un Perrier.
Aia e varianta franceză a apei minerale.
Și două sandvișuri. Trece-le în contul meu.
Vrei să-ți și plătești vreodată ce ai în cont?
Da, am un bilet de loterie care va fi câștigător.
- Care e premiul cel mare? - 12 milioane de dolari.
Nu cred că e destul.
E destul pentru operația ta de schimbare de sex.
- Vrei alune? - Nu, mulțumesc.
Voiai să vorbim despre Will?
- Se pare că se descurcă bine. - Cred că da.
Ai vorbit cu el despre viitorul lui?
Nu, încă nu am reușit să trecem de trecut.
Poate ar trebui să faci asta,
primesc zeci de telefoane cu oferte de muncă pentru el.
Ce fel de oferte?
În matematici avansate și institute de cercetare,
locuri în care o minte ca a lui va putea să creeze liberă.
E minunat că are oferte, dar încă nu e gata pentru asta.
Nu cred că înțelegi, Sean.
Ce nu înțeleg?
Astea sunt ca să nu vă murdăriți pe degete.
Tim, ne poți ajuta? Încercam să rezolvăm un pariu.
- Ai auzit vreodată de Jonas Salk? - A vindecat polimielita.
De Albert Einstein?
- Dar de Gerald Lambeau au auzit? - Nu.
Mulțumesc, Tim.
- Cine a câștigat pariul? - Eu.
Nu e vorba de mine, Sean.
Eu sunt un nimic comparativ cu tânărul ăsta.
Au auzit vreodată de Gerald Lambeau?
În 1905, erau sute profesori
renumiți pentru faptul că studiau universul,
dar a fost nevoie de un funcționar elvețian de 26 de ani
care studia fizica în timpul liber pentru ca lumea să se schimbe.
Imaginează-ți ce s-ar fi întâmplat
dacă Einstein ar fi renunțat la tot ca să bea cu prietenii lui din Viena.
Cu toții am fi pierdut ceva.
Tim nu ar fi auzit niciodată de el.
- Ești foarte dramatic, Gerry. - Nu-i adevărat, Sean.
Băiatul are ce-i trebuie, dar nu știe pe unde să o ia.
Asta putem să îi arătăm noi.
Să-ți povestesc ceva, Gerry.
În anii 1960, un tânăr a absolvit Universitatea din Michigan.
Avea rezultate remarcabile la matematică,
reușise să facă legături între funcțiile armonice.
S-a dus la Berkeley, a fost asistentul unui profesor,
avea un potențial incredibil,
iar apoi s-a dus în Montana și a desființat concurența.
- Cine era? - Ted Kascyznski.
N-am auzit de el.
- Timmy, cine e Ted Kascyznski? - Teroristul cu plicurile.
La asta mă refeream.
Trebuie să-i spunem puștiului pe unde să o ia.
Poate aduce o contribuție în lume și trebuie să-l ajutăm.
Să-l ajutăm e una, să-l manipulăm e deja altceva.
Sean!
Nu stau acasă noaptea să-mi întorc mustața
și mă gândesc mereu ce să fac să-i distrug viața copilului.
Eu făceam matematică avansată la vârsta de 18 ani.
Și mi-au luat încă 20 de ani pentru a primi o medalie pentru asta.
Poate că el nu vrea ce ai vrut tu.
Sunt lucruri mai importante în viață decât medaliile.
E ceva prea important, Sean. Aici nu mai e vorba de rivali.
Să vorbim despre băiat, Gerry.
Lasă-l un timp să-și dea seama ce vrea cu adevărat.
Ce teorie minunată, Sean!
- La tine a mers cu siguranță. - Așa e, nenorocitule!
Îmi pare rău că am venit aici.
Am venit din politețe, voiam doar să te informez.
Mă bucur să fiu informat.
Băiatul e acum într-o ședință pe care i-am aranjat-o cu McNeil.
Nu sunt sigur ce vrei să spui. Ți-am oferit deja un loc de muncă.
Nimeni nu lucrează fără un avans, oameni buni.
Dacă găsiți pe cineva dispus să facă asta,
aveți binecuvântarea mea.
Dar sunt sigur că persoana aia
nu vă va reprezenta la fel de bine ca mine.
Îți oferim 84.000 de dolari pe an, plus asigurări.
Vreau un avans!
- Vrei să-ți dăm acum banii? - Nu am zis asta.
Situația voastră s-ar îmbunătăți considerabil
dacă eu aș avea 200 de dolari în buzunar.
Nu cred că am...
- Larry? - Am 73 de dolari.
Accepți un cec?
Să vă zic ceva. Sunteți suspecți.
Nu știu ce reputație aveți în orașul ăsta,
dar după prostiile pe care le-ai încercat azi,
o să fiu cu ochii pe tine.
Cât despre afacerea despre care am vorbit,
te rog să vorbești cu avocatul de care ți-am zis.
O zi bună, domnilor.
Până când va veni acea zi, aveți grijă ce faceți.
- Cum merge? - Bine.
- Ai nevoie de ajutor? - Nu.
Lasă-mă să văd, ca să mergem la antrenamentul pentru baseball.
E foarte important pentru mine să învăț asta.
În regulă.
- Ce-ar fi să stăm aici toată ziua? - Sunt de acord.
În regulă, dle băgăcios,
dacă te interesează atât de mult să îmi distragi atenția,
vreau te întreb ceva.
Ai memorie fotografică?
Nu știu, doar îmi amintesc anumite lucruri.
Cum știi numărul tău de telefon? Știi pur și simplu.
- Ai studiat chimia organică? - Puțin.
- Din amuzament? - Da.
"Chimia organică e foarte amuzantă!" Ești nebun?
Nimeni nu învață din plăcere, nu e necesar pentru cineva ca tine.
Cineva ca mine?
Cineva care își împarte timpul
între antrenamentele de baseball și baruri.
Nu prea cred că e ceva necesar.
Aici, la Harvard, sunt oameni foarte deștepți
și chiar și ei trebuie să învețe pentru că e foarte greu.
Dar tu faci asta cu atâta ușurință,
încât nu reușesc să înțeleg cum îți funcționează mintea.
- Cânți la pian? - Vreau să vorbim despre asta!
- Asta fac. Cânți la pian? - Da, puțin.
Când cânți la pian, îl vezi pe Mozart.
Eu văd "Chopsticks"
Beethoven s-a uitat la pian și totul avea sens.
Putea să cânte, pur și simplu.
- Tu cânți la pian? - Deloc.
De fiecare dată când mă uit la el
văd niște game, 3 pedale și o cutie de lemn.
Dar Beethoven și Mozart au văzut totul și au cântat.
Eu nu pot să pictez, nu pot să lovesc puternic o minge
și nu știu să cânt la pian.
Dar poți să-mi faci lucrarea pentru chimie organică
în mai puțin de o oră.
Când e vorba de lucruri din asta, reușesc să cânt, pur și simplu.
Mai bine de atât nu știu cum să explic.
Vino-ncoace. Trebuie să-ți spun ceva.
- Nu e corect! - Ce anume?
Sunt aici de 4 ani și abia acum te-am găsit.
Măcar m-ai găsit.
- Dormi? - Da.
Ba nu dormi!
Will, vino cu mine în California.
- De ce? - Vreau să vii cu mine.
- Ești sigură? - Da.
- De unde știi? - Nu știu, pur și simplu.
- Cum știi? - Asta simt.
- E ceva foarte serios. - Știu.
Săptămâna viitoare am putea să fim în California,
iar tu ai putea să-ți dai seama că nu-ți place ceva la mine
și îți vei dori să nu fi spus asta,
dar e ceva foarte serios și nu-ți poți luă vorbă înapoi.
Eu voi rămâne în California
cu cineva care nu vrea să stea cu mine și ar vrea să-și ia vorbă înapoi.
Cum adică să-mi iau vorba înapoi? Nu vreau asta.
Vreau doar să vii cu mine în California.
Nu pot să vin în California.
De ce nu?
Pentru că aici am o slujbă și pentru că aici locuiesc.
- Dacă nu mă iubești, spune-mi. - Nu am zis că nu te iubesc.
Atunci de ce nu vii?
- De ce te temi? - De ce mă tem?
De ce nu te temi?
Trăiești într-o lume sigură în care nu te provoacă nimeni
și nu vrei să faci nimic altceva pentru că va trebui să te schimbi.
Nu-mi vorbi mie despre lumea mea.
Tu nu vrei decât o aventură cu un tip dintr-o altă clasă socială.
Apoi te vei duce la Stanford,
te vei căsători cu nenorocitul bogat cu care vor fi de acord părinții tăi,
vei sta cu ceilalți bogătași și le vei spune
că și tu ai avut odată experiențe cu clase inferioare.
De ce spui asta? De ce ești atât de obsedat de bani?
Tata a murit când aveam 13 ani și i-am moștenit banii.
Crezi că nu-mi doresc în fiecare zi când mă trezesc
să pot să îi dau înapoi?
I-aș da înapoi într-o clipă pentru măcar o zi cu el,
dar nu pot, asta e viața mea și m-am obișnuit cu ideea,
așa că nu da vina pe mine când de fapt ție ți-e frică.
De ce mi-e frică?
De mine și de faptul că nu-ți voi întoarce dragostea.
Știi ceva? Și mie mi-e frică, dar măcar eu vreau să încerc!
Măcar eu sunt sinceră cu tine.
- Eu nu sunt sincer cu tine? - Ce zici de cei 12 frați?
Nu pleci nicăieri!
Ce vrei să știi? Că nu am 12 frați?
Că sunt orfan nenorocit? Nu vrei să știi asta!
N-am știut.
Când eram copil își stingea țigările pe mine.
Asta nu e nicio operație, nenorocitul m-a înjunghiat.
- Nu vrei să auzi toate astea! - Ba da!
Nu-mi spune că vrei să auzi toate astea!
- Ba da, vreau să te ajut! - Să mă ajuți? De ce?
Am un semn pe spate pe care scrie "Salvează-mă"?
Ai impresia că am nevoie de ajutor?
Nu, vreau să fiu cu tine doar pentru că te iubesc.
Nu mai vorbi prostii!
Te iubesc.
Vreau să-mi spui în față că nu mă iubești.
Dacă faci asta, nu te voi mai suna și voi ieși din viața ta.
Nu te iubesc.
Majoritatea oamenilor nu au ocazia să vadă cât de geniali sunt.
Nu găsesc profesori care să aibă încredere în ei.
Sunt convinși de alții că sunt proști. Sper că apreciezi ceea ce face.
Am văzut cât de mult îi place să lucreze cu tine, nu împotriva ta.
Bună, Will.
- Tom, ne poți aduce niște cafea? - Sigur.
Să vedem.
E corect.
- Văd că ai folosit McLoren. - Nu știu cum se numesc.
E imposibil să fie corect! Va face de râs multe persoane.
- Te-ai gândit că... - Sunt sigur că e corect.
De acum încolo putem face asta în biroul lui Sean?
Trebuie să lipsesc de la muncă pentru a ajunge aici
și fac foarte mult timp pe drum.
Sigur că da.
- Te-ai gândit la posibilitatea... - E corectă. Ia-o acasă.
Ce s-a întâmplat cu ședința de la McNeil?
Nu am putut să ajung, aveam o întâlnire,
așa că l-am trimis pe negociatorul meu.
În timpul tău liber, fă ce vrei, Will,
dar când îți aranjez o întâlnire și tu nu apari,
eu sunt pus într-o lumină proastă.
- Atunci nu-mi mai aranja întâlniri. - Nu voi mai face asta, le voi anula.
Te voi angaja eu, voiam doar să vezi ce oportunități sunt.
Nu vreau să-mi petrec viața explicând tot felul de lucruri oamenilor.
Ai putea să mă apreciezi puțin.
Să apreciez? Știi cât de ușor e asta pentru mine?
E ca o glumă!
Îmi pare rău că n-o poți face și tu,
pentru că așa nu ar trebui să te văd cum bați câmpii și nu știi nimic.
Atunci ai avea mai mult timp să te duci să bei, nu?
Ai dreptate. Cred că așa îmi irosesc prea mult timp.
Ai dreptate, Will, eu nu pot dovedi asta.
Tu poți și când e vorba de asta,
sunt doar câțiva oameni în lume care văd diferența dintre noi doi.
Eu sunt unul din ei.
- Îmi pare rău. - Și mie.
În cea mai mare parte a timpului îmi doresc să nu te fi cunoscut.
Atunci aș putea dormi noaptea,
nu ar trebui să mă plimb știind că există o persoană ca tine.
Nu aș fi nevoit să mă uit la tine și să văd că dai cu piciorul la tot.
Stai, Bill.
Ai auzit?
Morgan!
Dacă iar te uiți la filme porno în camera mamei mele, te bat!
Ce mai faceți?
Masturbează-te la tine acasă, lasă multă mizerie!
Acasă nu am video.
- Nu în mănușa mea! - Nu am folosit mănușa.
E mănușa mea din liga de juniori.
- Ce vrei să folosesc? - Care e problema ta?
Ți-ai pune-o cu o mănușă de baseball?
Am folosit-o doar să mă șterg.
Nu te mai masturba în camera mamei mele!
- Mai ai vreun video în casă? - Ești trist, amice.
De ce crezi că ar trebui să lucrez
pentru agenția națională de securitate (ANS)?
Vei putea să lucrezi cu tehnologie de ultimă generație,
ai lucra cu aparate pe care nu le-ai putea vedea în altă parte,
pentru că sunt strict secrete.
Teorii cu șiruri, matematica haosului și algoritmi avansați.
Spargeri de coduri?
E unul dintre lucrurile de care ne ocupăm noi.
Asta e tot ce faceți!
Vă ocupați de 80% din strângerea de informații secrete.
Sunteți de 7 ori mai mari decât ClA.
Nu ne place să ne lăudăm cu asta, Will, dar ai dreptate.
Din punctul meu de vedere, întrebarea nu e
de ce ai lucra pentru ANS ci de ce nu?
De ce nu aș lucra pentru ANS? E grea, dar o să încerc să răspund.
Să spunem că cineva îmi pune pe birou un cod
pe care nu l-a putut sparge nimeni altcineva.
Poate voi încerca și îl voi sparge.
Eu voi fi mulțumit de mine, că mi-am făcut bine treaba,
dar poate codul ăla e locația unor rebeli
din Africa sau Orientul Mijlociu și odată ce au informațiile,
vor bombarda satul în care se ascund rebelii
și vor ucide 1.500 de oameni pe care nu i-am cunoscut niciodată.
Politicienii spun: "Trimiteți Marină pentru a securiza zona",
dar lor nu le pasă, nu copilul lor va fi împușcat acolo.
Așa cum ei nu au fost în trupele de sol,
sunt deja la Gardă Națională.
Va fi un puști de aici, din Sud,
care va pleca cu fundul plin de gloanțe.
Apoi se întoarce și află că fabrica la care lucra el
s-a mutat în țara de unde tocmai s-a întors,
iar tipul care l-a împușcat lucrează pe postul lui,
pentru că e dispus să lucreze 15 cenți pe zi, fără să ceară pauză.
Apoi își dă seama că singurul motiv pentru care a fost acolo
era să promoveze un guvern care să vândă petrolul la preț bun.
Companiile de petrol de acolo au folosit tot ce au putut
ca să ridice prețul carburantului și să aibă profituri mai mari,
dar pe prietenul meu nu îl ajută diferența de 2,50 dolari pe 3,8l.
Nu o să se grăbească să aducă petrolul înapoi,
poate o să angajeze și un căpitan alcoolic,
căruia îi place să bea martini și să facă slalom printre iceberguri.
Lovește unul, varsă petrolul
și ucide viața marină din Atlanticul de Nord.
Amicul meu nu mai lucrează și nu-și permite să conducă,
așa că se duce pe jos la interviurile pentru slujbe,
ceea ce va fi groaznic din cauza rănii de șrapnel
care i-a provocat hemoroizi.
Moare de foame, pentru că atunci când se duce la restaurant,
nu au decât pește cu petrol din Atlanticul de Nord.
De ce nu aș lucra la ei? Aștept o oferă mai bună.
În timp ce fac asta, ce-ar fi să-mi împușcați amicul,
să-i luați slujba, să i-o dați dușmanului lui de moarte,
să ridicați prețurile la petrol, să bombardați un sat,
să ucideți un pui de focă, fumați hașiș
și intrați în Garda Națională?
Aș putea fi ales președinte.
- Te simți singur, Will? - Poftim?
Ai un suflet-pereche?
- Ce vrei să spui? - Cineva care te provoacă.
Îl am pe Chuckie.
El e un membru al familiei,
s-ar pune în fața unei mașini pentru tine.
Mă refer la cineva care te deschide și îți atinge sufletul.
- Am... - Pe cine?
- Destule persoane. - Dă-mi nume.
Shakespeare, Nietzsche, Frost, O'Connor, Pope, Locke.
- Minunat. Toți sunt morți. - Pentru mine nu.
Nu poți să vorbești cu ei. Nu le poți da nimic înapoi, Will.
Nu fără să miroasă a săruri și fără un radiator.
Nu la asta mă refer.
Nu vei avea niciodată o relație dacă îți e frică să faci primul pas.
Dacă nu vezi decât lucrurile negative înainte să se întâmple...
- Îi ții partea profesorului? - Nu mă lua cu prostii din astea.
- Nu voiam să lucrez acolo! - Nu e vorba de slujbă, nu-mi pasă.
Poți face orice vrei, nu te poate opri nimic!
Ce îți place să faci? Ce vrei?
Sunt oameni care toată viața pun cărămizi una lângă alta
doar pentru ca fiii lor să aibă șansa pe care o ai tu acum.
- Nu am cerut eu asta. - Te-ai născut cu ea! Nu fi laș!
Cum adică să fiu laș? De ce nu e bine să pui cărămizi?
Nu e nimic rău în a construi casa cuiva.
Așa e, asta a făcut și tatăl meu.
A muncit foarte mult ca eu să pot să învăț.
E o meserie foarte onorabilă.
De ce nu e bine să repari mașina cuiva?
Cineva poate ajunge la muncă datorită mie.
E ceva foarte onorabil.
E onorabil și să mergi 40 de minute pentru ca elevii de la facultate
să aibă podelele curate și coșuri de gunoi goale.
- Așa e. - Și e foarte onorabil.
Sunt sigur că din cauza asta ai acceptat acel post, pentru onoare.
Am doar o întrebare. Ai fi putut să fi om de serviciu oriunde.
De ce te-ai angajat la cel mai renumit colegiu tehnic din lume?
De ce te-ai ascuns și ai terminat formule
pe care le știu doar unul sau doi oameni din lume
și apoi ai mințit în legătură cu asta?
Asta nu mi se pare onorabil, Will.
Ce vrei să faci?
- Vreau să fiu păstor. - Serios?
Să mă mut în Nashua, să iau un teren, niște oi și să am grijă de ele.
Atunci poate că asta ar trebui să faci.
Poftim?
Dacă vrei să te masturbezi, fă-o acasă cu un prosop curat.
- Mă dai afară? - Da, pleacă.
- Nu s-a terminat ședința. - Ba da.
- Nu plec! - Nu răspunzi, îmi irosești timpul.
- Credeam că suntem prieteni. - Joaca s-a terminat.
De ce mă dai afară, Sean?
Tu îmi ții predici despre viață? Uită-te la tine, ratatule!
- Pe tine ce te motivează? - Faptul că lucrez cu tine!
- Unde e sufletul tău pereche? - E moartă.
Exact! Ea moare, iar tu îți iei jetoanele și pleci.
Măcar eu am jucat.
Ai jucat și ai pierdut o mână importantă.
Unii pierd o mână mare și au curajul să se reașeze la masă.
Uită-te la mine. Ce vrei să faci?
Nu vorbești decât prostii. Ai câte un răspuns idiot la orice.
Te-am întrebat ceva simplu
și nu ești în stare să-mi dai un răspuns sincer.
Asta pentru că nu știi.
Pe curând, păstorule.
- Du-te naibii! - Tu ești păstorul...
Păstor! Ce nenorocit!
Voiam să te sun înainte să pleci.
Am fost la mai multe interviuri,
n-o să rămân doar un muncitor în construcții.
Știi că nu m-a interesat niciodată asta.
Te iubesc.
- Will? - Ai grijă de tine.
La revedere.
Gata, Will. Am terminat.
Sunt în biroul tău și băiatul nu e aici.
E 17:15. A întârziat o oră și 10 minute.
Dacă nu apare, iar eu fac plângere și va ajunge direct la închisoare,
nu mă voi considera vinovat.
În regulă.
Mulțumesc.
Ce bună e!
- Ce-ți mai face doamna? - A plecat.
Unde?
La Facultatea de Medicină din California.
- Serios? Când? - Acum o săptămână.
Nu e bine.
- Când termini cu întâlnirile alea? - După ce împlinesc 21 de ani.
Și vor să-ți facă rost de un loc de muncă?
Da, una în care să stau într-o cameră
și să fac matematică pentru următorii 50 de ani.
- Măcar vei câștiga mulți bani. - Voi fi ca un șobolan de laborator.
E mai bine decât mizeria asta. Măcar ai cum să ieși de aici.
De ce aș vrea să ies?
Vreau să trăiesc aici tot restul vieții mele,
să fim vecini, să avem copii
și să-i ducem împreună la liga de juniori pe terenul Foley.
Ești cel mai bun prieten al meu, deci nu mă înțelege greșit.
Dacă peste 20 de ani vei mai locui aici,
vei mai veni la mine acasă ca să ne uităm la meciuri,
sau vei mai lucra în construcții, te omor.
Nu e o amenințare, e un fapt real.
Ce naiba vrei să spui?
Tu ai ceva ce nu are niciunul din noi.
De ce îmi datorez mereu mie însumi să fac una sau alta?
Du-te naibii! Nu-ți datorezi nimic. Îmi datorezi mie asta.
Mâine mă voi trezi și voi avea 50 de ani.
Eu voi face tot asta și nu mă deranjează.
Tu stai pe un bilet câștigător de la loterie
și ești prea laș ca să iei banii și asta e o prostie.
Aș face orice să am ce ai tu, la fel ca oricare dintre tipii ăștia.
Dacă peste 20 de ani vei fi aici și îți vei irosi în continuare timpul
ar fi o insultă pentru noi toți.
Nu ai de unde să știi asta.
- Serios? - Da!
Să-ți spun eu ce știu!
Vin în fiecare zi la tine acasă să te iau de acolo.
Ieșim, bem câte ceva, râdem puțin și e minunat.
Știi care e cea mai bună parte a zilei mele?
Cele 10 secunde de când trag mașina până când ajung la ușa ta.
Mă gândesc că poate ajung,
o să bat la ușa ta iar tu nu vei mai fi acolo.
Că nu-mi vei spune adio, că vei pleca pur și simplu.
Nu știu mare lucru, dar de asta sunt sigur.
Sean, e un dezastru!
L-am adus la tine să mă ajuți cu el, nu să îl gonești.
Știu ce fac.
Nu mă interesează dacă ai o relație specială cu el,
sau dacă râdeți pe seama mea,
dar nu-mi distruge eforturile pe care le fac pentru Will.
- Poftim? - Băiatul e într-o situație fragilă.
Înțeleg că e foarte sensibil, are probleme.
Ce probleme?
Îi e mai bine ca om de serviciu sau la închisoare?
Îi e mai bine dacă stă cu gorilele lui tâmpite?
De ce crezi că face asta? Te-ai gândit vreodată?
Poate să facă fața problemelor și muncii.
Cu siguranță a reușit să-ți facă și ție față.
Ascultă-mă! De ce se ascunde? De ce nu are încredere în nimeni?
A fost abandonat de cei care trebuiau să-l iubească.
Nu-mi spune prostiile astea demne de Freud.
De ce stă cu "gorilele alea tâmpite"?
Pentru că oricare dintre ele te-ar lovi cu o bâtă în cap
dacă el le-ar cere asta.
- Asta e loialitatea. - Ce emoționant!
Și cui "face față"?
Gonește oamenii de lângă el înainte să aibă ocazia să fie părăsit.
E un mecanism de apărare.
A fost singur 20 de ani din cauza asta.
Dacă îl respingi și tu, se va întâmpla din nou,
nu voi permite să i se întâmple asta.
Nu face asta, Sean.
Nu-i inocula ideea că e în regulă dacă renunță și devine un ratat.
Nu e bine să facă asta!
Dacă ești supărat pe mine
pentru că am succesul pe care l-ai putea avea tu...
- Nu sunt supărat pe tine. - Ba da, mă urăști!
N-o să-mi cer scuze pentru că am avut succes.
Ești furios că am făcut ce ai fi putut face tu,
dar întreabă-te dacă vrei că Will să se simtă ca tine,
ca un ratat.
Nenorocit arogat, de-asta nu vin la reuniunile alea idioate!
Nu suport să-ți văd privirea din ochi, aproape jenată.
Tu crezi că sunt un ratat.
Eu știu cine sunt și sunt mândru de ce fac.
A fost o alegere rațională, nu am dat-o în bară!
Tu și colegii tăi credeți că merit să fiu compătimit.
Tu și colegii tăi de înaltă speță care vă doriți tot felul de premii.
De ce încă te mai temi de eșec?
Dacă e vorba de medalia mea mă duc acasă și ți-o aduc.
Bagă-ți naibii medalia în fund! Nu mă interesează!
Eu te cunosc dinainte să fii un zeu al matematicii,
când erai plin de coșuri, îți era dor de casă
și nu știai nici unde să urinezi.
Erai mai deștept ca mine și e la fel și acum.
Nu da vina pe mine pentru cum a ajuns viața ta.
Nu fac asta! Nu e vorba de tine, idiot matematic ce ești!
E vorba de băiat.
E un băiat bun și n-o să te las să-l nenorocești,
așa cum încerci să o faci cu mine acum.
N-o să te las să-l faci să se simtă ca un ratat.
- Nu va fi un ratat! - Dacă îl forțezi...
Eu sunt acolo unde sunt azi pentru că am fost forțat
și am învățat să mă forțez singur.
Nu e ca tine, înțelegi asta?
Pot să vin mai târziu.
Nu e nevoie, intră. Eu mă pregăteam să plec.
Cearta dintre noi e foarte veche, nu are legătură cu tine.
- Ce e ăla? - Dosarul tău.
L-am trimis judecătorului o evaluare.
Nu m-ai picat, nu?
Ce scrie?
- Vrei să-l citești? - De ce?
Ai mai văzut așa ceva?
Am fost psiholog 20 de ani, am văzut niște lucruri groaznice.
Mă întrebam dacă ai experiență legată de asta.
Personală? Da.
Nu e o experiență prea bună.
Tata era alcoolic. Era un bețiv notoriu.
Venea acasă mort de beat și voia să bată pe cineva.
Îl provocam eu,
ca să nu se ia de mama sau de frățiorul meu mai mic.
Era interesant când își punea inelele.
La mine punea pe masă cheia franceză, un băț și o curea
și îmi zicea să aleg.
- Eu aș fi ales cureaua. - Eu alegeam cheia franceză.
- De ce cheia franceză? - Ca să-l enervez.
- E vorba de tatăl tău adoptiv? - Da.
Scrie și că "Will are o problemă de atașament"
și toate celelalte?
"Teamă de abandon"? De-asta m-am despărțit de Skylar?
- Nu știam că v-ați despărțit. - Am făcut-o.
- Vrei să vorbim despre asta? - Nu.
Nu știu mare lucru, dar vezi ăsta?
Toate prostiile astea nu sunt din vina ta.
Știu.
Uită-te la mine, fiule. Nu e vina ta.
Știu.
Nu e vina ta.
Știu.
- Ba nu știi! Nu e vina ta. - Știu.
- Nu e vina ta. - În regulă.
Nu e vina ta.
- Nu îți bate joc de mine! - Nu e vina ta.
Nu îți bate și tu joc de mine, Sean!
Nu e vina ta.
Îmi pare rău.
Dă-i naibii.
Vă pot ajuta cu ceva?
Sunt Will Hunting, am venit în legătură cu o slujbă.
Vă rog să luați loc.
- Pe care ai acceptat-o? - Pe cea de la McNeil.
E una din cele pe care mi le-a aranjat profesorul.
Încă nu i-am zis,
dar am fost acolo și am vorbit cu noul meu șef.
Părea să fie un tip de treabă.
- Asta vrei? - Cred că da.
Felicitări!
Mulțumesc.
A expirat timpul.
Asta e tot? Am terminat?
Da, asta e tot. Ai terminat. Ești un om liber.
- Voiam doar să-ți spun că... - Cu plăcere, Will.
- Sper să păstrăm legătura. - Și eu.
O să călătoresc mult, dar am un robot telefonic la facultate
și o să-mi ascult mesajele.
Sună aici și o să te contactez eu.
M-am gândit că ar trebui să mizez ce bani mi-au rămas
și să văd ce pot obține.
Fă ceea ce simți și totul va fi bine.
- Mulțumesc, Sean. - Eu îți mulțumesc, Will.
Asta înseamnă că am încălcat relația doctor-pacient?
Doar dacă îmi pui mâna pe fund.
- Ai grijă. - Și tu.
Mult noroc, fiule.
Două beri!
Ați fost?
A trebuit să-l conving să nu facă asta.
- De ce nu l-ai ținut? - E foarte hotărât să facă asta.
Oamenii încearcă săptămânal să îl învingă, n-o să renunțe acum.
Ce vorbiți despre mine?
Vorbeam cu tine? Nu e treaba ta!
- Adu-mi o bere. - Am cerut două beri.
- Nenorocitule! - Ce vrei, prostule?
La mulți ani. Credeai că am uitat?
Cine e primul?
- Iată cadoul tău. - Poftim?
Pentru noua ta slujbă trebuie să ajungi la Cambridge
și doar nu vrei să te duc eu în fiecare zi!
Morgan a vrut să-ți luăm un abonament de autobuz.
Nu am zis asta!
Acum ai 21 de ani.
Ai voie să bei conform legii,
deci cel mai bun lucru pentru tine e o mașină.
Îți place?
E cea mai urâtă mașină pe care am văzut-o vreodată!
- Fii serios! - Cum ați făcut asta?
Eu și Bill am făcut-o din bucăți iar Morgan a cerșit pe la colțuri.
Am am avut unealtă cu care am făcut caroseria.
Ați făcut o treabă minunată.
Morgan m-a înnebunit de 2 ani să-i fac rost de un loc de muncă,
nu am avut de ales.
Ți-ai găsit un loc de muncă?
Aveam unul, acum am fost concediat.
Ce făceai? Tundeai gazonul?
- E unul cu 6 cilindri. - Eu și Billy am refăcut motorul.
E o mașină bună și are motor bun.
- La mulți ani, Will! - La mulți ani, amice.
- Bună. - Intră.
- Sean, eu... - Și eu, Gerry.
Perfect.
Am auzit că iei o pauză.
Da, vreau să călătoresc puțin. Poate o să și scriu.
- Unde te duci? - India, China și Baltimore.
Știi când te întorci?
Acum 2 zile am primit un fluturaș,
cum că promoția din '72 se reunește în 6 luni.
Am primit și eu unul.
Dacă vii, îți fac cinste cu ceva de băut.
Băuturile sunt gratis la reuniunile astea.
Știu, Gerry. Eram ironic.
- Vrei să bem ceva acum? - Bună idee.
Fac eu cinste.
Am un bilet de loterie câștigător.
Ăsta e biletul meu spre paradis.
Știi ce șanse ai să câștigi la loterie?
- 4 la 1? - 30.000.000 la 1.
Deci mai am o șansă.
Da, cam șansa pe care o ai să te lovească aici un fulger.
E o posibilitate, Gerry. 32 de milioane!
Nu e aici.
"Sean, dacă sună profesorul în legătură cu slujba aia,
spune-l că îmi pare rău, trebuia să stau cu o fată."
"Will."
Nenorocitul! Mi-a furat replica.