Дакле молим вас завршите домаћи за следећи пут.
Знам да су многи имали ово за пред-дипломски, али неће сметати да се подсетите.
Хвала ти, Стивене.
Такође сам ставио напредни Фуријеов систем на таблу у главном ходнику.
Надам се да неко од Вас може да га докаже до краја семестра.
Онај ко то уради не само да ће добити одличне оцене код мене...
већ ће постати славан и популаран...
тако што ће његово име и похвала бити убележени...
у престижну захвалницу М.И.Т. Универзитета.
Ранији добитници су и неки од Нобелових лауреата, добитника Филдове медаље...
славни астрофизичари а на дну - М.И.Т. професори.
Ето, то је све. Ако има неких питања...
Сигуран сам да ће вам Том одговорити на њих.
Здраво, Виле.
Кирстен, како си?
Нисам „одрадио“ Кети синоћ.
Не? - Не.
Зашто? - Немам појма.
Кети! - Шта је?
Зашто ми ниси дала мало оног безобразног „хопа-цупа“...
који ми обично дајеш? - Јеби се...
ти и твоја ирско проклетство, Чаки.
Нећу да трошим енергију ширећи моје ноге за ту твоју кифлица-киту?
Иди кући вуци га сам. - Кифлица!
К- Кифлица!
Фали јој зуб, Виле.
Има проблема са кожом. Ја не...
Плус, шансе су 5 према 2 да ће Морган да је ожени.
Има пуно прилика да опалиш будућу жену свог пријатеља.
Где идеш?
Палим кући. -Јеби се, палиш. Шта је ово, девет у кревет?
Не, уморан сам.
Ирско проклетство?
Нема она појма. Нема никаквог ирског проклетства.
Аут! Прекини да бацаш у мене.
Престани да стојиш на пољу! Шта ће бити сада?
Најебаћеш, знаш?
Мислиш да те се плашим, пиздо? Стојиш на сред поља.
Хеј, Кејси ради у бару на Харварду следеће недеље. Можемо да изађемо тамо.
Шта ћемо тамо? - Не знам.
Да сјебемо неке паметњаковиће. Ти ћеш се одлично уклопити тамо.
Ау! Јебени смраду.
Шта је било? Још си опасан? - Дођи!
Дођи. Дођи. Тако је.
Професоре Ламбо? - Да?
Мени предајете теорије. Сви смо у згради за науку и математику.
Дођи овамо. Субота је!
Осим ако нећете са мном на пиће вечерас. - Можда.
Само не можемо да чекамо до понедељка да сазнамо.
Сазнате шта? - Ко је доказао теорему.
Ово је тачно. Ко је урадио ово?
Џек? - Нисам ја.
Нимеш? - Нема шансе.
Хајде, Џои! - Били, Мекнамара је следећи.
Хајде, мали!
Џои, гледај! Гледај!
Среди га, Мек! Тако се то ради! Хајде момче! Иди за два, Мек.
Хеј, Моргане, ко је риба у тесним панталонама? Има добро дупе.
Има одлично дупе. - Ко је момак са њом?
Јебени богаташ. Мрзим тог педера. Вил га зна.
Да, знам га. Јебени Кармајн Шкарпагља.
Тај тип ме је убјао од батина у забавишту. -Тај тип?
Да.
Зајеби ово. Хајдемо по неку клопу.
Шта је Моргане, нећеш да причаш са њом? - Јебеш њу.
Мени се иде у Вупер. - Идемо код Кели.
Не идем до Кели удаљеног 15 минута, јер ти се свиђа риба која тамо ради...
Шта ми остали да радимо? Не можете да истрпите тих 15 минута?
Дупли бургер.
Чак, ја сам хтео дупли бургер.
Зачепи јебо те! Знам шта си наручио. Био сам тамо.
Па дај ми мој јебени сендвич. - Како то мислиш, ТВОЈ сендвич? ЈА сам га купио.
Моргане, колико пара имаш?
Рекао сам ти да ћу да уситним кад купим сладолед.
Рекао сам ти кад смо стали. Дај ми мој сендвич и не буди дркаџија.
Добро, дај ми 16 центи које сада имаш.
Даћемо ти сендвич на одложно. Ето тако. Чуваћу га овде за тебе.
Ставићемо те у програм. Дођи сваког дана овде са 16 центи.
До краја недеље, добићеш сендвич - Хоћеш још да будеш кретен?
Шта сам ја да делим сендвиче? Требало би да одмах почнеш да узимаш кредите.
Као што си купио кауч... планирај плаћање.
Сећаш се да је твоја мајка доносила 10 долара сваког дана у години.
На крају је добила кауч, полован.
Могу ли сада да добијем своју клопу? - Ево ти јебени дупли бургер.
Вау! - Хеј, стани, Чак.
Успори. - Шта имамо?
Још не знам. - Хеј, кесо смећа!
Да, ти, ти смрдљива фацо!
Видели смо овог типа пре 15 минута, требало је тад да га пребијемо. Сад треба да једемо.
Умукни Моргане, идеш и ти. - Не идем. -Онда не иди.
Ја не идем - Идеш, дођавола.
Да ти кажем нешто, ако те нема тамо за две секунде...
...кад завршим са њима ти си следећи.
Кармајне, ја сам, Вил. Сећаш се, ишли смо заједно у забавиште.
Зајеби човече. - Шутни га у главу.
Обори га. Зауставите тог педера.
Умри пиздо!
Картере! - Хајде!
Виле! Виле, хајде!
Виле, хајде. Идемо. Идемо.
Полако, брате, полако.
Хеј момци, хвала што сте дошли. - Дођи овамо!
Хеј! Хеј!
О, срање.
Да ли се то мени чини, или ми разред полако расте?
Па, да не мозгам пуно...
верујем да нисте сви овде због мог предавања.
Већ, да упознате тајанственог математичара.
Дакле без даље најаве, иступи, тихи шаљивџијо, и прими награду ову.
Па, жао ми је што сам вас разочарао, али...
изгледа да га данас нећемо открити.
Какогод, моје колеге и ја смо се састали,
и ено новог проблема на табли...
за који нам је требало више од две године да га докажемо.
Дакле да кажем ово: Рукавица је била бачена,
али је факултет одговорио, снажно.
Хеј, кад подносиш тужбу?
Следеће недеље.
Шта то радиш? - Извините.
То је нечији рад. Не шврљај ту.
Немој да ми бежиш! - Хеј, јеби се!
Ти си неки паметњаковић. Како се зовеш?
Мој Боже.
Ово је тачно.
Виле, колики кретен треба да будеш да те отпусте одатле?
Мислим, колико је тешко да гураш ту јебену метлу около?
Миче, тебе су одпустили када си и ти био чистач.
Отпустили су ме јер су смањивали број запослених.
Да, смањивали број кретена који раде за њих.
Умукни. Тебе су „упаковали“ више него сардине, пиздо.
Ја бар сада имам посао, зар не?
Зашто су те отпустили, Виле? Хајде. - Смањивали су број запослених.
Мој ујка може да те убаци у екипу. - Је л' он то може?
Зезаш ме? Јуче сам те питао да ми нађеш неки посао.
И рекао сам ти „не“ јуче.
Шта има, Кејси? -Шта има, Кејси? - Шта има, Кесо?
Хајде да седнемо овде.
Важи. Хајдемо.
Ово је... ово је Харвард бар, а?
Мислио сам да ће бити једначина и таквих срања на зиду.
Ја ћу криглу најбољег пива које имате.
Тајмаут. Мало ћу да продрмам ове рибице са Харварда.
Бацим мало чаролије. - Остави и нама мало напитка.
Здраво. - Здраво.
Ћао. Како си? - Фино.
Па, ви даме... - Долазимо овде често?
Да ли ја долазим овде? Долазим по мало.
Овде сам, знаш, с' времена, на време.
Идеш овде у школу? - Аха.
Да, то је. Мислим да смо на истим предавањима. - Стварно. Које предавање?
Историја. - Можда.
Да, мислим да је то.
Не мора да значи... можда ме се не сећаш. Знаш, свиђа ми се овде.
Не значи да сам геније ако идем овде. Ја јесам паметан... -Хеј.
Хеј, како иде? Како си? - Добро. Како си ти?
Које си то предавање споменуо?
Историју. - Да.
Само Историју? Онда, мора да идеш само на слушање.
Да, јесте. Само слушам. - Аха.
Треба да пробаш. Добро је предавање. То је добар предмет.
Како ти се свиђа тај курс? - Знаш, искрено...
...мени је то некако, површно. - Површно.
Не сумњам да јесте. - Да.
Ја, сећам се тог предавања.
То је... Између одмора и ручка.
Кларк, зашто не одеш?
Опусти се. - Зашто не одеш?
Само се забављам са мојим новим пријатељем. -Имаш неки проблем?
Не, не... Нема овде проблема.
Само сам се надао да ћеш ме боље упознати са развојем...
економског тржишта у јужним колонијама.
Ја се двоумим да ли је претходио Револуционарном Рату, економски модалитет...
...поготово у јужњачким колонијама...
...највичнији да се окарактерише као...
...земљораднички предкапитализам. - Да ти кажем нешто.
Наравно, то је твоје двоумљење. Ти си бруцош.
Тек си завршио читање Марксистичких историчара Пита Герисона, вероватно...
Бићеш таквог става до следећег месеца када ћеш прећи на Џејмса Лемона.
Онда ћеш причати како су се економије Вирџиније и Пенсилваније...
биле капиталистичке још у 1740.
То ће трајати до следеће године. Онда ћеш читати Гордона Вуда, и...
причати о, знаш, предреволуционарној утопији...
и о ефектима формирања капитала на мобилизацију војске.
Па, уствари нећу, јер...
Вуд веома подцењује утицај друштвених разлика...
„Вуд веома подцењује утицај друштвених разлика...
изграђених на богатству, поготово наслеђеном богатству.“
То си украо из Викеровог „Рад у Есекс Округу“ страна 98, тачно?
Читао сам и то. Хоћеш да нам овде ископираш све живо?
Да ли имаш неке твоје мисли о томе?
Или ти је то тактика? Дођеш у бар. Прочиташ неки исечак однекуд.
И онда се претвараш... Изложиш га као свој.
Изложиш га као своју идеју да би задивио девојке? Обрукао мог пријатеља?
Видиш, тужна ствар код момака као ти је да ћеш, за 50 година,
почети мало сам да размишљаш.
И сазнаћеш две ствари о животу.
Прво: Немој то да радиш.
И друго: Бацио си 150 сома на образовање...
које си могао да добијеш за долар и по у јавној библиотеци.
Да, али ја ћу ипак имати диплому,
а ти ћеш мојој деци служити помфрит док ми будемо ишли на скијање.
Можда, али ја макар нећу бити плагијатор.
Узгред, ако имаш неки проблем, можемо да изађемо напоље да га решимо.
Не, човече, нема проблема. Све је кул.
Кул? - Да.
Кул. - Него шта, него је кул.
Како ти се сада свиђам?
Мој друг је опасно паметан.
Нисам овде ни три минута, а већ сам налетео на паметњаковића, а?
Драго ми је да сам те упознао. - Биле су добре, човече.
Таман да се договоримо, али онда Чак... Били је увредио једног од њих...
једна дебела је река да ми опада коса, и да имам више кила.
И ја јој рекох да се јебе.
Прогутао сам бубу.
Ћао.
Ти си идиот. - Молим?
Ти си идиот. Седим тамо већ 45 минута...
чекам да дођеш и кажеш ми нешто.
Али сам сада уморна, и морам да идем кући.
Не могу више да седим и чекам те.
Ја сам Вил. - Скајлер.
Скајлер. - Узгред,
тај тип тамо копија Мајкл Болтона.
Рецимо да... није седео са нама.
Знам. Стекао сам такав утисак. - Добро. У реду.
Па, морам да идем.
Морам рано да устанем и бацим мало пара на моје преплаћено образовање.
Не, нисам мислио на тебе. - У реду је.
Ту је мој број. Можемо некада да одемо на кафу.
Важи. Можемо да се нађемо и једемо карамеле.
Како то мислиш? - Када размислиш о томе...
...то је безвезе као и одлазак на кафу. - Да. Добро.
Добро онда.
Сад ћу да сјебем паметњаковића и његово скијање. -Сачекај.
Требало је да пребијемо тог педера.
Волиш јабуке?
Да. - Да?
Имам њен број! Једи мало те јабуке?
Уђи.
Извините? Је л' ово одсек за чишћење земљишта и зграда?
Да. Шта могу да учиним за вас?
Само ми треба име студента који ради код вас.
Ни један студент не ради код мене. - Можете ли да проверите?
Има један момак који ради у мојој згради.
Ове је висине. - Која је ваша зграда?
Два. - Два. Друга зграда.
Чујте, ако је украо нешто, требало би да знам. - Не, није ништа налик томе.
Само ми треба његово име.
Не могу вам дати име осим ако се не жалите на њега. -Ово је професор Ламбо.
А ово је професор Хејз.
Томе, молим те.
Ово је важно. Молим Вас.
Вил није дошао данас на посао.
Добио је овај посао преко његовог П.У. Можете њега да назовете.
П.У.? - Да. Позорника за Условно.
Хвала ти.
Сероња.
Већ постоји слична процедура, Часни Суде, из 1789,
помоћу које бранилац може да докаже самоодбрану против владиног запосленог...
ако се то дело сматра за дело против тираније, дело за слободу.
Часни Суде... - Хенри Вард Бичер,
...из пословица из Плимонта Палпит, 1887, каже, цитирам... - 1887?
Извините ме. - Ово је двадесети век.
Подсмева нам се. - Имам право да говорим у своју одбрану,
по Уставу Сједињених Држава.
Немојте ви мени о уставу. - Ово ми гарантује моју слободу.
„Слобода“, за случај да сте заборавили „је право душе да дише.“
Када не може да удахне ваздух, закони су презатегнути.
Без слободе, човек је синкопа. - Човек је шта?
Непокретан. Часни суде. - Сине, сад је мој ред.
Седим овде и десет минута гледам ова ваша гангстерска разбојништва.
И једноставно не могу да верујем. Јун '93, напад.
Септембар '93, напад.
Велика крађа аутомобила, Фебруар '94.
И увек сте сами себе бранили, и добијали спорове цитирајући...
„права на слободу коња и кочија“ из 1798.
Јануар '95, лажно представљање као позорник.
Разбојништво, крађа, опирање хапшењу. Све одбијено.
Такође сам свестан да сте били у неколико породица хранитеља.
Држава вас је из три преместила због озбиљних телесних повреда.
Знаш, другог судију би било брига, мене не. Када удариш полицајца, идеш у затвор.
Предлог за отпуштање се одбија. Кауција је 50.000 долара.
Хвала Вам.
Сви устаните.
Хало? - Скајлер?
Да. - Хеј, овде Вил.
Ко? - Вил је.
Знаш, онај духовити, згодни момак ког си упознала у бару синоћ.
Не сећам се да сам упознала некога са таквим описом. Мислим да бих се сетила.
Добро. Онај ружни, грозни, безуби тип...
ког си ти испалила и који ти је досађивао целу ноћ.
Вил! Сећам те се.
Како си? Питала сам се да ли ћеш позвати.
Да, види, мислио сам... - Ћао, шта има, лутко?
Сачекај секунд. - Шта се ради? Хоћеш мало моје гузе?
Херви, сећам те се из малолетничког. Како си? Шта радиш?
Да, извини за то.
Можда можемо да се нађемо негде ове недеље.
Седнемо у неки бар. Једемо карамеле. - То звучи дивно.
Стварно? - Да, наравно. Где си ти?
Па, уствари, можда пуцам у празно,
али, да не студираш можда право?
Седите. - Хвала.
Драго ми је да смо причали.
Шта јеботе ти хоћеш?
Ја сам Џералд Ламбо.
Професор којег си опсовао.
Па, шта јеботе хоћеш?
Говорио сам са судијом, и сложио се да те ослободи под мојим надзором.
Стварно? - Да.
Али под два услова. - Која два услова?
Први је да долазиш код мене сваке недеље.
Зашто? - Да завршиш онај доказ,
кренеш у мало напреднију...
комбинаторику,
вишу математику.
Звучи опасно.
А други је да...
кренеш на терапију.
Ја сам одговоран да полажем рачуне за те састанке.
Ако прекршиш било који од та два услова враћаш се овде да одслужиш.
Добро. Радићу математику, али нећу да виђам јебене психијатре.
Боље то него да седиш у затвору. Зар не?
Прочитао сам вашу књигу, и „Мајк“ је имао исте проблеме...
које је и „Чед“, радник на берзи, имао.
Тачно тако. Погодио си поенту. Добро за тебе, Виле.
Врло добро. - Хвала.
Вил, сви ти притисци... које ја не осуђујем.
Не етикетирам те,
али они уништавају твој потенцијал.
Нема више шегачења. Нема више блесављења. Нема више глупирања.
У праву сте. Боже, ја то знам.
Нећеш се тако лако извући тим признавањем. Хајде Виле. Још мало.
Па, мислим, ја радим неке ствари? - Шта... Какве ствари?
Ја радим неке ствари, знате кријем се од људи.
Кријеш се? -Не, мислим, ја волим... Идем на нека места. Упознајем људе.
Стварно? Каква места? - Па у одређене клубове.
Настави. Само напред. Какве клубове?
Као, као „Фантазија“.
„Фантазија.“ То је лепо, настави.
Има нешто у тој музици тамо просто вас запоседне.
Волим ту хаус музику. Она је као...
Знате, тера вас на игру. - Бум, бум, бум. О, да.
Једноставно...
Да?
Је л' вам тешко да кријете чињеницу да сте педер?
О чему то причаш? Шта?
Слушај, другар, пре само две секунде, био си спреман да ме заскочиш.
Заскочим? Јеси ли ти...
Жао ми је што морам да те разочарам.
Хеј, не разочараваш ме. Баш ме брига што се ти подмазујеш.
Шта... П... Подмазујем? О чему ти то причаш?
Тешка теорија је као симфонија.
Веома је еротска.
Вау. - Хвала ти, Хенри.
Ах, Хенри. - Здраво, Гери.
Знаш шта? Ја не могу овако да радим.
Ма то није... Није вредно говора. - Шта се десило?
Па, ја наступам на државној телевизији следеће недеље
Мислим, нисам имао времена да ти кажем, мање причај са оним лудаком тамо.
Он је потпуно луд.
Хенри.
Добро, сада си у свом кревету, Виле.
Реци, колико година имаш?
Седам.
Шта видиш?
Нешто је у мојој соби.
Шта то?
Нешто као... Нечији лик. Лебди изнад мене.
На сигурном си Виле.
То... То ме додирује.
Где те додирује?
Додирује ме доле,
и нервозан сам.
Не треба да будеш нервозан, Виле.
Почињемо да играмо.
Прелепо је,
јер ми можемо да...
водимо љубав све док Сунце не зађе.
Исусе.
Извини Риче. -Ја Имам паметнија посла.
Ма хајде! Један плес!
Стварно сте ме хипнотисали.
Забога Вил. -Шта је? Па хајде. Он је отишао, нисам ја крив.
Рекао сам ти да сарађујеш са овим људима. - Гледај...
ме у очи. - Излази.
Не треба ми терапија.
Доста. Напоље!
Звао сам Мела Винтроба овог јутра да га... - Ма, каква корист?
Шта ћете да радите?
Па, има ипак неко. - Ко то?
Био је мој... Мој цимер на факултету.
Поверење. Веома важно у вези.
Такође веома важно у болници.
Зашто је поверење најважнија ствар...
када остварујете везу са пацијентом?
Морин, прекини да жваћеш и придружи нам се.
Вини. - Ум...
Зато што...
Поверење је... Поверење је живот.
Вау. То је врло дубокоумно. Хвала ти, Вини.
Следећи пут, узми белешке од свог брата.
Ако се пацијент не осећа довољно безбедно да би вам веровао, неће бити искрен према вама.
А онда нема ни поенте да их лечите.
Мислим, ако вам не верују, никада их нећете натерати да спавају са вама.
А то је циљ сваког терапеута. Прикуцај их док су рањиви.
То је мој мото.
Добро је, сви сте будни. Добродошли на предавање.
Здраво, Шоне. - Хеј, Џери.
Даме и господо, поред нас је један великан.
Професор Џералд Ламбо, добитник Филдове медаље за комбинаторику.
Здраво. - Да ли ико зна шта је Филдова медаља?
То је велика ствар. Нешто као Нобелова награда за математику.
Само што њу дају једном у четири године. Велика ствар.
Невероватна част. Добро, то је све за данас.
Хвала. Видимо се у понедељак. Причаћемо о Фројду.
Зашто је узео толико кокаин који би и коња убио. Хвала Вам.
Како си? - Драго ми је да те видим.
Такође.
Шоне, имам нешто интересантно за тебе. - Стварно?
Шта, треба да ти узимам крв и мокраћу? О чему се ради?
Зашто ниси дошао на окупљање дипломаца?
Знаш, ја... Био сам заузет.
Недостајао си нам. - Стварно?
Па колико дуго се нисмо видели? - Још од Ненсине смрти.
Да, жао ми је.
Био сам у Паризу. На тој проклетој конференцији.
Стигло ми је твоје саучешће. Било је лепо.
Е то је обарање.
Хеј, шта се десило? Јесу ли те помиловали или шта?
Добио сам... Условно онда идем на саветовање два дана недељно.
Опасан си. Хајде Моргане, предај се!
Хеј, Биле, сиђи са њега. Пропустићемо утакмицу.
Препун ми је распоред. Веома сам заузет. - Шоне, Шоне.
Овај... Овај момак је невероватан. Никад нисам видео нешто налик њему.
Због чега је тако невероватан, Џери?
Јеси ли чуо за Раманујана? - Јесам, јесам. Нисам.
Човек. Живео је преко 100 година. Из Индије.
Они са тачкама, не са турбанима. - Да, без турбана.
Живео је у неком малом шатору негде у Индији.
Није ишао у школу.
Није никада видео неки научни рад. - Кафу?
Ви господине? - Само мало.
Дошао је до једне старе књиге из математике,
и из обичног текста могао је да извлачи теорије...
које су математичаре мучиле годинама.
Да. Непрекидни разломци. Написао је...
Да, послао је то Хардију на Кембриџ. - Да, Кембриџ. Да.
И Харди је одмах препознао генијалност његовог рада... -Аха.
и довео га у Енглеску, и радили су годинама заједно,
и створили неке од најузбудљивијих теорија из математике икада.
Тај... Тај Раманујан...
такав генијалац је јединствен, Шоне.
Па, овај момак је исти такав.
Али је... Мало је затворен.
Треба ми неко ко може да допре до њега.
Неко као ја? - Да, као ти.
Зашто? - Па имате слично детињство.
Какво детињство? - Па, из истог сте краја.
Он је из Саутија? - Да.
Дечко геније из Саутија.
Код колико психијатра си га водио пре мене? - Пет.
Да погађам. Бери? -Да. - Хенри? -Да. -Не ваљда и код Рика?
Шоне, молим те, само се види са њим једном недељно.
Молим те?
Са њим као да играш покер. Не дај му да види шта имаш у рукама.
Вероватно је прочитао и твоју књигу, ако је могао да је нађе.
Биће му тешко да је нађе.
Здраво, Вил. - Здраво.
Ово је Шон Мегвајер. Вил Хантинг.
Како си?
Да, почнимо. - Да, хајдемо.
Напет сам. Нека лечење почне.
Извините нас? - Да, Томе.
И ти Џери.
Да, наравно.
Како си?
Из ког си дела Саутија?
Свиђа ми се како си уредио место. - Хвала.
Јеси ли све ово купио на некој распродаји,
или је то дошло као „паковање за психиће“ све заједно?
Волиш књиге? - Да.
Јеси ли читао неке од ових књига? - Не знам.
А неке од ових књига? - Вероватно не.
А оне на горњој полици? Читао си те?
Да, те сам читао - Добро за тебе. Шта мислиш о њима?
Нисам дошао овде да репортирам о књигама. То су твоје књиге. Што их ти не читаш?
Па и јесам. Морао сам.
Мора да ти је много требало. - Да, јесте.
Сједињене Америчке Државе: Комплетна историја, Први том.
Исусе. Ако ти се читала права књига из историје,
читај Хауард Зинову Народна историја Сједињених Држава.
Та књига је боли глава.
Боља од Чомскијевог Сагласа о раду?
Мислиш да је то добра књига? - Такви као ти ме гуше.
Трошиш све своје паре на ове фенси књиге.
То су све погрешне књиге. - А које су праве књиге, Виле?
Оне што ти дижу косу на глави. - Па није ми остало баш пуно косе.
Хеј, боље забиј ту цигарету себи у дупе.
Било би здравије за тебе. - Да, знам.
Смета ми кад вежбам Јогу. - Вежбаш, а?
Шта, ти дижеш? - Да.
Оне обичне тегиће? - Не, сам стављам тежину.
Стварно? Велике тежине, а? - Да. Да, огромне.
Стварно? - Само тако.
Колико дижеш на бенчу? -100 кг. Колико ти дижеш?
Ово си ти сликао?
Да. Да ли ти сликаш? - Не.
Ваљаш скулптуре? - Не.
Волиш уметност?
Волиш музику? - Ово је обично срање.
Реци ми шта стварно мислиш.
Мешавина линеарности и импресионизма даје јако убрљану композицију.
Такође си украо мало од Винслоуа Хомера, само што си ти ставио бели чамац.
Па, драги Моне, то ти је уметност. Није баш добро.
Али то није оно што ме брине. - А шта те брине?
Брину ме боје. - Знаш шта је најгоре од свега?
Бојење по редоследу.
Ваљда боје по редоследу. Боје су оно што ме очарава.
Заиста? - Него шта.
Мислим да си само на корак од тога да ти ишчупам уво.
Стварно? - Да.
Можда би требало да се преселим на југ Француске и променим име у Винсент?
Јеси ли чуо некада за изреку „тражи луку у олуји“? - Да.
Можда се то односи на тебе. - У ком смислу?
Можда си ти усред олује, велике, јебене олује. - Да, можда.
Небо ти се сручило на главу. Таласи лупају у твој мали чамац.
Весла скоро да су пукла.
Упишао си се у гаће. Плачеш за неком луком.
Можда хоћеш да побегнеш одатле.
Знаш, можда си зато и постао психијатар.
Браво. погодио си. Пусти ме сада да радим свој посао.
Можда си оженио погрешну жену. - Можда би требало да пазиш шта причаш!
Да ниси више писнуо, шефе, јасно?
Ах.
То је то, зар не?
Оженио си погрешну жену.
Шта се десило? Шта, оставила те је?
Да није, знаш... туцала неког другог?
Ако још једном увредиш моју жену, убићу те.
Убићу те.
Разумео, шефе?
Истекло је време.
Да.
Вољно, господо.
Јеси ли у реду?
Види, разумећу ако не будеш желео више да га видиш.
Уторак, 16:00. Потруди се да мали буде ту.
Важи.
Хвала.
Па, изгледаш дивно са тим наочарима.
Хвала ти. - Просто су божанствене.
Да, увек сам желела тамно плаву сенку. - Дивно.
Одрасла сам у Енглеској, ишла у јако лепу школу.
Знаш, једна напредна, слободна, модерна приватна школа.
Онда Харвард. Надам се медицина.
Знаш, размишљам, на крају
мој ум ће вредети 250.000 долара.
То звучи ужасно, зар не?
Донеси ми још један маи таи!
То је кул. Мислим, мора да је твојим родитељима драго што то плаћају.
Не, мени је драго што плаћам. Наследила сам новац.
Вау. Је л' Харварду иде сав тај новац?
Не, Стенфорду. Идем тамо у јуну да дипломирам.
Добро, значи само си хтела да искористиш овог морнара и онда да одеш, а?
Ма ја сам само вршила експерименте над тобом, за час анатомије.
У том случају, Добро.
Хеј, хоћеш да ти покажем мој магични трик, Скајлер? -Наравно.
У реду. Али обећај...
Добро.
Овај је само за тебе, Рудолфе. - Чекај, чекај. Требаће ти мој штапић.
Добро, додирни ме. Хвала ти. У реду.
Учинићу да све ове карамеле нестану.
Спремна? Добро.
Један, два, три.
Нестале су.
То је мој... Много је бољи трик са мојим зецом.
Па...
Ја уствари не излазим толико са девојкама.
Каква несрећа... Мислим за мене.
Знаш на шта мислим? Знам да си размишљао о томе.
Не, нисам. - Јеси, јеси.
Не, стварно нисам. - Јеси. Надао си се „пољупцу за лаку ноћ“.
Не, види, да ти кажем Надао сам се „кресању за лаку ноћ“.
Али задовољићу се и пољубцем.
Јаој, како си скроман. - Хвала.
- Не, шалим се... Надао сам се пољупцу.
Па, зашто то не средимо већ сада?
Баш сада? - Да.
Дођи.
Мислим да имам мало од твог краставчића.
Опет ти, а?
Пођи за мном.
Па шта је ово? Моменат међу момцима?
То је стварно лепо. Пале те лабудови? То ти је као неки фетиш?
Је л' то нешто чему треба сад да посветиш мало времена?
Размишљао сам о ономе што си рекао пре неки дан. О мојој слици.
Размишљао сам о томе целу ноћ.
И нешто ми је пало на памет.
Онда сам мирно и дубоко заспао и од тада нисам размишљао о теби.
Знаш шта ми је пало на памет? - Не.
Ти си само клинац. И немаш никаквог појма о чему причаш.
Па, хвала ти. - У реду је.
Никада ниси био негде изван Бостона.
Не.
Ако те питам нешто о уметности, ти ћеш ми дати и најситнији детаљ...
из сваке књиге о уметности икада написане.
Микеланђело? Знаш много о њему.
Његов животни рад, политичко опредељење. Њега и папу.
Његову сексуалну опредељеност. Све што је радио, зар не?
Али се кладим да ми не можеш описати мирис Сикстинске Капеле.
Никада ниси заиста стајао тамо и гледао тај предивни плафон.
Гледао то.
Ако те питам нешто о женама,
вероватно ћеш ми дати цео списак твојих омиљених.
Можда си и повалио пар пута.
Али ми не можеш рећи како је то када се пробудиш поред жене...
и осећаш заиста срећно.
Ти си опасан клинац.
Ако те питам нешто о рату ти ћеш почети са цитирањем Шекспира, зар не?
„Још једном у продор, пријатељи драги.“
Али ти ниси био ни близу неког рата.
Никада ниси у крилу држао главу најбољег пријатеља...
и гледао га како кроз последњи издисај вапи теби за помоћ.
Ако те питам нешто о љубави, вероватно ћеш ми цитирати неки сонет,
али ти ниси никада гледао у жену и осећао се потпуно рањиво.
Ниси знао некога ко те може оборити својим погледом.
Осећао да је Бог послао анђела на Земљу само за тебе,
који ће те спасити из дубина пакла.
И не би знао како је то бити њен анђео,
и поред свега чувати своју љубав за њу.
Поред свега. Поред рака.
И не би знао како је када спаваш, чекаш у болничкој соби...
два месеца, држиш је за руку,
јер доктори виде у твојим очима...
да се термин „време посете“ не односи на тебе.
Не знаш ти шта је прави губитак,
јер се то дешава само када волиш некога више него што волиш самог себе.
Сумњам да си се икада усудио да некога волиш толико много.
Када погледам у тебе, не видим интелигентног, поузданог човека.
Видим усраног, уплашеног клинца.
Али ти си геније, Виле. То нико не пориче.
Нико никада не би могао да разуме све твоје могућности.
Али ти претпостављаш да знаш све о мени јер си видео моју слику.
Исцепао си мој цео живот.
Ти си сироче, зар не?
Мислиш да ја имам појма како је тежак твој живот био...
како се осећаш, ко си ти...
само зато што сам читао Оливера Твиста?
Зар те та књига целог описује?
Искрено, баш ме брига за све то, јер...
Знаш шта? Ја не могу ништа да сазнам о теби...
Не могу то да прочитам у некој јебеној књизи.
Осим ако нећеш да причамо о томе,
ко си ти.
А мене то занима. Заиста.
Али ти то не желиш, зар не, ортак?
Уплашен си тиме што можеш рећи.
Ти си на потезу, шефе.
Хало? Хало?
Хало?
Професоре Валенти, да ли сте то опет ви?
Наказа.
Боже. - Исусе, кога си звао?
Никог. Заборавио сам број. - Шта си ти, ментол?
Ишао си чак тамо по киши а ниси понео број.
Не, то је био 041 број твоје маме. Само ми је нестало новчића.
Зашто не оставимо маме на миру? Ја сам малопре оставио твоју.
То је баш смешно, Моргане.
То је новчић, коњу.
Само ми се успротиви, па ћеш да видиш. - Добро, Моргане.
Видећеш. - Добро, Моргане.
Само настави да се зајебаваш са мном.
Нема пушења.
Како то мислиш „није причао“? Били сте тамо унутра цео сат.
Само је седео и бројао секунде док се његова терапија не заврши.
Задивио ме је, у ствари. - Зашто је то урадио?
Да ми докаже да не мора да прича ако неће
Шта је ово? Такмичење у гледању између два друга из краја?
Да, јесте, и ја не смем први да проговорим.
Знамо твоју теорију, Александре, али је момак нашао просту геометријску слику.
Структура дрвета није добра. - Гледај сад. Он спаја две вертикале.
Али ја могу да нађем збир.
Поента је како групишеш изразе, Александре. - Али, Џери.
Ако целу ствар урадимо овако, онда...
Хеј, гледајте.
Записао сам то. Лакше је овако.
Некада се некима посрећи.
Ти си фантастичан човек.
Знаш, Био сам једном у авиону,
и ја седим тако, и...
капетан почне, крене са свим оним, знаш,
„летећемо на 10.000 метара“, али онда спусти микрофон.
Заборави да га искључи. - Аха.
И онда се окрене ка копилоту. И каже му,
„Знаш, баш би ми сада пријало једно пушење и шоља топле кафе“
И стјуадреса појури кроз авион...
да му каже да је микрофон још укључен.
А један путник ће од позади, „Хеј душо, не заборави му кафу.“
Јеси ли некада био у авиону?
Не, али то је само шала. Боље звучи када је причаш у првом лицу.
Да, у праву си.
Повалио сам ја неколико пута, знаш?
Стварно? Добро за тебе.
И то веома повалио. - Веома, а?
Имао сам судар прошле недеље.
Како је било? - Било је добро.
Хоћете опет да изађете? - Не знам.
Зашто? - Нисам је звао.
Исусе, ти си аматер - Знам шта радим.
Да. Не брини за мене. Знам шта радим.
Да, али ова девојка је била, знаш, предивна.
Паметна је. Духовита. Другачија је од већине девојака са којим сам био.
Па позови је, Ромео. - Што, да бих схватио да није савршена?
Да је досадна? Знаш, мислим...
Та девојка је испала савршена. Не бих желео да то покварим.
Можда си ти испао савршен. Можда то не желиш да поквариш.
Па, мислим да је то одлично размишљање, Виле.
Тако ћеш проћи кроз цео свој живот и никога никада нећеш добро упознати.
Моја жена је прдела када је била нервозна.
Имала је те разне дивне, ситне особине.
Знаш, прдела је у сну.
Ево шта се десило једном.
Једне ноћи је прднула тако гласно да је пробудила пса.
Она се пробуди и крене, „Јеси то био ти?“
Ја рекох, „Ја сам.“ Нисам имао срца да јој кажем. Боже.
Пробудила је саму себе? -Да.
Видиш Виле, она је мртва две године а ја памтим ето такве ствари.
То су предивне ствари, знаш? Те такве ситнице.
Да, то су ствари које ми и недостају највише.
Те ситне особине.
То је њу и чинило мојом женом.
Човече, знала је и она мене добро. Знала је све моје мане.
Људи те ствари зову „мане“, али оне то нису.
То су лепе ствари.
Зато морамо да бирамо кога пуштамо у наше чудне мале светове.
Ниси ти савршен, ортак.
А да ти уштедим време.
Та девојка коју си срео, није ни она савршена.
Али питање је да ли сте савршени једно за друго.
У томе је ствар. У томе је цео трик око интиме
Ти можеш да знаш све на свету, ортак,
али једини начин да сазнаш нешто о томе јесте да јој даш прилику.
Сигурно нећеш научити то од старог јарца као што сам ја.
Чак и да знам, не бих то рекао попишанку као што си ти.
Стварно, зашто?
Рекао си ми све остало.
Причаш више него било који психић ког сам у животу видео.
Хеј, ја само предајем то срање. Нисам рекао да знам како се то ради.
Да.
Да ли си размишљао да се поново ожениш?
Моја жена је мртва.
Обрати пажњу на реч „поново“. - Мртва је.
Па, то ти је одлично размишљање Шоне,
Мислим, тако ћеш проћи кроз остатак живота...
и никога више нећеш добро упознати.
Време је истекло.
Придржи та врата. - Важи.
Хвала.
„Г“ мол. Најтужнији акорд.
Ћао. - Хеј.
Где си био? -Извини. Био сам... Био сам стварно заузет, и...
Али... - И ја.
Стварно. Ја... Мислила сам да ћеш назвати.
Да, па...
Мислим, лепо смо се провели. - И мени је било јако лепо.
Мислим, Ја само... Ја...
Извини. Упрскао сам.
Не. Не, Мислим, уреду је.
Да, па... Питао сам се,
да ли би ми дала још једну шансу?
Знаш, да те изведем још једанпут.
Не могу. - Добро.
Не, нисам... Нисам мислила да не могу никада.
Само не могу тренутно.
Морам да одредим врсте протона за „ебогамију“.
Све то звучи стварно занимљиво. Уствари је страшно досадно.
Добро... - Можда неки други пут.
Може сутра? - Да, важи.
Добро. - У реду.
Ћао. - Ћао.
Шта ћеш опет овде?
Нисам могао да чекам до сутрадан.
Одакле ти ово?
Морао сам да спавам са једном из твог разреда.
Надам се да је нека са расцепаним ципелама и смрадом из устију.
Хајде. Идемо да се зезамо. - Не, морам да научим ово.
Па не идеш сутра на операцију, зар не?
Не. - Хајдемо.
Боже! Мој пас побеђује!
Напред, Мисти!
Хајде! Трчи! Види га! Хајде!
Гледај, ено га. Трчи Мисти! Хајде!
Победио је. -Све их је победио.
Па, ти си растао негде овде у крају, а?
Не далеко одавде. Јужни Бостон.
Још увек сам под утиском победе.
Погледај се. Изгледаш тако срећно.
И како је онда било овде?
Као и увек. Ништа посебно.
Да ли имаш пуно браће и сестара?
Да ли имам пуно браће и сестара? - Тачно тако.
Па, ја сам ирски католик, шта мислиш? - Тачно. Тачно тако...
Колико? - Нећеш ми веровати.
Зашто? Хајде. Колико? Пет? - Не.
Седам? Осам? Колико?
Имам 12 старија брата. - Нема шансе!
Не, кунем ти се. Ја сам срећни тринаести.
Знаш ли им свима имена?
Знам ли... Па наравно, то су моја браћа.
Како се зову?
Марки, Рики, Дени, Тери, Мики, Дејви, Тими, Томи, Џои, Роби, Џони и Брајан.
Како, како?
Марки, Рики, Дени, Тери, Мики, Дејви, Тими, Томи, Џои, Роби, Џони и Брајан.
И Вили.
Вили? - Да.
Вил. - Вау.
Да ли се и даље виђате? - Да, па они сви живе у Саутију.
Ја живим са тројицом од њих. - Стварно?
Да. - Волела бих да их упознам.
Добро, средићемо то.
Хеј, знаш, читао сам синоћ твоју књигу.
О, значи ти си био тај.
Да ли још увек... Да ли још увек идеш на саветовања за ветеране?
Не.
Зашто? - Па, престао сам када ми се жена разболела.
Да ли се икада упиташ какав би твој живот био да ниси никада срео твоју жену?
Шта? Мислиш, да ли би ми било боље да ње није било?
Не, не кажем да би ти било боље без ње. - Него?
Нисам тако мислио. - Ма, уреду је. То је јако битно питање.
Јер ћеш имати лоше дане, али ћеш се потом увек окренути...
оним добрим стварима које дотад ниси ни примећивао.
И не жалиш што си упознао своју жену?
Зашто? Због бола који сада осећам?
О, кајао сам се ја, али се нисам покајао ни због једног јединог дана са њом.
Па када си схватио, знаш, да је она та?
21. Октобар 1975.
Исусе. Зар знаш и јебени дан?
Да, задња утакмица финала САД у бејзболу, највећа утакмица у историји Ред Сокса.
- Дефинитивно. -Преспавао сам са пријатељима целу ноћ на улици да би добили карте.
Имали сте карте? - Да. На дан утакмице седео сам у кафићу,
чекао да почне утакмица, и онда је ушла та девојка.
Мада је то била одлична утакмица. На крају осме, Карбо је изједначио.
Било је 6 према 6. Играло се до 12.
На крају дванаесте, улази Карлтон Фиск, познат као „Дебељко“.
Стаје на подлогу. Знаш, има ону чудну позу.
Да, да. - А онда... Бум! Заврљачи је!
Лоптица одлети високо скроз доле до ивице левог поља!
Тридесетпет хиљада људи устаје на ноге, и урлају за лоптицом.
Али то није ништа, јер Фиск маше рукама за лоптицом као неки лудак.
Да, то сам видео. - „Прелети! Прелети!
То. - Прелетела је!“
Онда лоптица удара у стуб. Он полуди а 35.000 навијача...
Преплаве цео терен.
Да, а он гура људе са пута.
„Склањајте се! Склањајте се!“
Не могу да верујем да си имао карте за такву утакмицу.
Јеси ли и ти улетео на терен? - Не, нисам улетео на терен. Нисам био тамо.
Шта? -Не, био сам у кафићу, пио пиће са мојом будућом женом.
Ниси видео хоумран Дебељка Фиска само да би попио пиће са неком непознатом женом?
Да, али требало је да је видиш. Изгледала је изузетно.
Ма брига ме и да је... - О, не, не, осветлила је просторију.
Ма брига ме и да је Тројанска Јелена дошла. - Тројанска Јелена!
То је била последња утакмица финала! О, Боже, а шта су ти рекли пријатељи?
Пустили су те? - Морали су.
Шта си им рекао? - Само сам ставио моје карте на сто.
И рекао, „Извините, момци. Морам да видим једну девојку.“
„Морам да видим једну девојку“? - Да!
То си рекао? И пустили су те да одеш?
О, да. Видели су ми у очима да сам био озбиљан.
Зезаш ме? - Не, не зезам те, Виле.
Али зато ти сада не причам о некој девојци коју сам пре 20 година видео у бару...
и како још увек жалим што је нисам упознао.
Не жалим за 18 година које сам провео са Ненси.
Не жалим за 6 година колико сам морао да прекинем да радим јер се она разболела,
и не жалим за последњим годинама када је била озбиљно болесна.
И сасвим сам сигуран да не жалим што сам пропустио неку глупу утакмицу.
То је жаљење.
Вау!
Али би ипак било добро да си видео ту утакмицу.
Откуд сам знао да ће „Дебељко“ да направи хоумран.
Знаш, ја сам веома корисна на терену.
Веома сам висока.
Па и ниси толико висока. - Закуцавам.
Хоћу ли играти у Н.Б.А.?
„Тако мора бити.“ Хм.
Зашто увек седимо овде?
Зато што је боље него код мене.
Да, али ја никада нисам ни видела како је код тебе.
Па ја знам како је.
Када ћу моћи да упознам твоје пријатеље и браћу?
Па, они баш и не долазе у овај крај толико.
Мислим да могу да одем до Јужног Бостона.
Ето малог излета.
Да ли сам ја у питању, или се ти кријеш од њих и обратно?
Добро. Идемо. - Када?
Не знам. Следеће недеље.
А шта ако ти кажем да нећу да спавам са тобом све док не упознам твоје друштво?
Мислим да је, око, 4:30 ујутру. Ваљда су будни.
О, Боже. Мушкарци су без срама.
Чак и када не размишљате својим малишом, онда бар радите тачно у његову корист.
Него шта. А у корист мог мелише могу ли да добијем нешто унапред?
Не знам. Питаћемо. „Изгледи нису добри.“
Шта? -Јеботе... Хеј, Чак. Не. Ништа. Настави да спаваш.
„Изгледи“? Иста та ствар ти је рекла да ћеш играти у Н.Б.А.
Тачно, чувај се. Боље већ сада купи сезонске карте.
Зашто да не. Висока сам. Волим да носим шортс.
Па ниси баш толико висока. - Јесам.
А можда сам права особа за тројке.
А ја сам прави за хоумранове.
Немој да ми правиш та спортска поређења.
И Леприкон забоде киту мајмуну у дупе.
Морган улети и почне, „Мени не смета. Мени не смета...“
Па, не могу да верујем да сте довели Скајлер баш сад када смо сви мртви пијани.
Знам, Моргане. Али стварно је ретко видети нас пијане.
Мој ујка Марти пије. Почеће да ради за шест, осам месеци.
Је л' сам вам причао шта му се десило када је возио, па су га зауставили пандури?
Вама јесам, је л'? - За Мартија, јеси.
Да ти кажем шта се десило мом ујка Мартију, ово морате да чујете.
Он увек прича приче. Сваки пут како дођемо овде он има нову причу.
Иако смо сви већ чули ову. Хајде. Испричај је без обзира.
Хоћу. Хвала ти пуно. Баш си ми направио диван увод.
Мој ујка Марти вози кући, је л'?
Нема појма где се налази? Одвалио се као чеп. Мртав пијан.
Види га неки пандур, Заустави га. А мој ујка сјебан начисто.
Овај га извуче из кола, Покушава да га натера да устане.
Ујка излази из кола, повраћа, и пандур је већ сигуран да је овај изнад дозвољеног.
И само што га није везао и повео у ћорку.
Кад ођедном, стотинак метара низ пут, чује се нека огромна експлозија.
Заца се тотално укочи. Окрене се... - Упуцали су га?
Не. Хеј... Хеј... Ви сте ово већ чули.
Да, Моргане, ућути. Прекини.
Неки тамо тип се закуцао колима у дрво. Десила се незгода.
У сваком случају...
А како је могао да чује... - Умукни, јеботе!
Излуђујеш га. - Поломићу ти врат. Умукни!
Већ ти је причао ову причу.
И пандур каже мом ујки, „Седи овде. Не мрдај се.“
Пандур оде низ пут да види шта се то десило.
После неколико минута лежања у својој пишаћи и повраћки,
мој ујка се запита шта он ту ради.
Устане, уђе у свој ауто и довезе се кући.
Следећег јутра, мој ујка се освестио.
Чује да неко куца на вратима.
И сиђе доле, отвори врата... „Шта је?“
Исти онај пандур који га је зауставио.
Пандур ће, „Јеби се, шта ти мени „Шта је?“
Знаш ти шта је. Зауставио сам те синоћ а ти си побегао.“
Ујка ће њему, „Никада те у животу нисам видео.
Целе ноћи сам био са мојом децом. Немам појма ко си ти.“
А пандур ће, „Знаш ти ко сам. Хајдемо до твоје гараже.“
Ујка њему, „Шта?“ Он каже, „Чуо си ме. 'Ајмо до твоје гараже.“
А овај ће, „Добро. У реду.“ Одведе га до гараже, отвори врата.
А тамо... Пандурева кола у гаражи мог ујке.
Он се толико...
Он се толико одвалио, да се довезао кући пандуревим колима.
Најбољи део је, да је пандура...
било толико срамота због тога свега, да није ништа ни урадио мом ујаку.
Возио се цео дан около у Шевелу мог ујке, тражећи кућу.
Добро Чак, која је поента твоје приче?
Извукао се. То је поента.
Па, питање је... - Хајде. Доста.
Покушавам нешто да разјасним. - Само га бламираш.
Нема никаквог смисла. - Има смисла,
ако слушаш причу, и престанеш да постављаш питања.
Па, да видим је л' знате овај.
Лежи стари брачни пар у кревету, Мери и Пади.
Пробуде се једног јутра, на њихову педесетогодишњицу брака.
Мери се окрене и загледа се у Падија.
И каже му, „О, Боже, Пади.
Тако си згодно момче. Волим те.
Хоћу да учиним нешто за тебе.
Учинићу за тебе шта год ти срце пожели.
Реци шта би желео?“
А Пади крене, „Забога, мери. То је јако лепо од тебе.
Сад, има једна ствар коју желим већ 50 година,
и, волео бих да ми попушиш.
То бих волео.“ Мари ће на то, „Добро.“
Извади њене зубе, стави их у чашу. И попуши му.
После тога, Пади ће њој, „Да, господе, е то ми је баш требало.
То је била најбоља ствар коју сам икада доживео!
Дивна си, мери! Волим те!
Могу ли ја ишта да учиним за тебе?“
Мори подигне главу, погледа га, и каже: „Пољуби ме.“
- Боже!
То је тако одвратно. - Па и није нешто одвратно, чуо сам и горе.
Скини ми се! - Добро, видимо се касније момци.
Важи. Чувај се, Биле
Па, Скајлер, хвала ти што си навратила.
Променио сам мишљење о људима са Харварда.
Немој још да журиш, нису баш сви као ја.
Верујем. Драго ми је да сам те упознао.
- Лакше мало. Полако се удаљи један корак.
Ма хајде. Брате. - Знам шта радиш, другар.
Одбацићеш нас кући. - На шта ти ја, јеботе, личим?
Хајде, Чак. - Ти шетај педеру, Вил добија ауто.
У реду, хвала, наивчино. Захвалан сам ти.
Не знам шта си се сав уозбиљио.
Прво ћеш мене да одбациш. - Али стварно нам није успут.
Добро. Али само зато што нећеш спавати у оном твом ћумезу вечерас...
немој да мислиш да си опасан.
Хеј, чекај мало. Рекао си ми да идемо код тебе.
Не вечерас. - Не, не вечерас. Не никада.
Зна да ћеш га бацити као старе чарапе чим видиш ту његову усрану рупу.
Али хоћу да упознам твоју браћу.
То ћемо неки други пут.
Добро.
Дај ми кључеве.
Стјуардеса то чује, и одмах сјури оно њено дупе кроз авион.
А ја њој, „Не заборави му кафу.“
Не сери! Ниси јој то рекао.
Побогу Марти, то је виц.
Разумеш, то се некоме десило. - Виц.
Џери. - Здраво.
Јеси ли лако нашао место? - Не, узео сам такси.
Тими, ово је Џери. Студирали смо заједно.
Како си? Драго ми је.
И мени је драго. - Може једно пиво?
Не, само ако имате Перије.
То је на француском Тоник.
Тоник, важи. - И пар сендвича.
Важи. - Стави на мој рачун.
Хоћеш ли икада да га платиш?
Да, шефе, имам овде победнички тикет.
Колика је премија? - Дванаест милиона.
Тешко ће то да ти покрије све рачуне. - Неће, али ће покрити твоју операцију промене пола.
Семенке? - Не, хвала.
Па, хтео си да причамо о Вилу.
Па, изгледа да добро напредује. - Тачно тако.
Јесте ли причали о његовој будућности?
Не, нисмо још стигли дотле. Још се млатарамо са његовом прошлошћу.
Можда би требало. Мој телефон се усијао од силних понуда за посао.
Које врсте? - Врхунска математика.
Области у којима је ум попут Виловог потпуно слободан.
Добро је да има понуда, али мислим да он још није спреман.
Мислим да не разумеш, Шоне.
Шта ја то не разумем? - Ево, момци.
Хвала, Тиме. - Да, хвала.
Ево и да вам се не улепе прсти.
Тиме, можеш да нам помогнеш?
Хоћемо да се опкладимо.
Аха.
Јеси ли чуо за Џонаса Салка? - Наравно. Пронашао је лек за богиње.
Јеси ли чуо за Алберта Ајнштајна? - Хеј.
А за Џералда Ламбоа? Јеси ли чуо за њега?
Не. - Хвала ти, Тиме.
Па ко је добио опкладу? - Ја сам.
Овде се не ради о мени, Шоне.
Ја сам нико у поређењу са овим момком.
Ко је тај Џералд Ламбо?
У 1905. било је на стотине професора који су проучавали свемир.
Али је један 26-огодишњи Швајцарски радник у Патентном уреду,
који је у слободно време радио физику, био тај који је променио свет.
Можеш ли да замислиш шта би било да је Ајнштајн одустао од тога...
и одлазио сваке ноћи у Бечу да се напије са својим другарима.
Сви ми бисмо изгубили нешто.
А Тим никада не би ни чуо за њега.
Прилично драматично, Џери. - Не, није, Шоне.
Овај момак има тај дар.
Само треба неко да га упути, а ми му то можемо дати.
Хеј, Џери, у 1960, један момак је дипломирао на Универзитету у Мичигену.
Радио неке одличне радове из математике.
Поготово, ограничене хармоничне функције.
Онда је отишао на Беркли. Постао је асистент. Показао невероватан потенцијал.
Онда је отишао у Монтану, и одувао конкуренцију.
Да, ко је то био? - Тед Кацински.
Никад чуо.
Хеј, Тими! - Да!
Ко је Тед Кацински? - Центархалф.
О томе ти причам.
Морамо да усмеримо овог малог. - Да...
Он може да помогне свету, а ми морамо да му помогнемо у томе.
Усмеравање је једно. Манипулација је друго.
Шоне... - Морамо га пустити да нађе...
Ја не седим код куће сваке ноћи, увијам бркове, и кујем план како да...
опропастим овом момку живот!
Ја сам радио вишу математику када сам имао 18 година,
па ми је опет требало преко 20 година рада да урадим нешто вредно Филдове медаље.
Можда он неће то што си ти хтео.
Можда има у животу и битнијих ствари од јебене Филдове медаље.
Ово је и сувише важно, и ово је изнад нашег личног неслагања.
Чекај мало. Хајде да причамо о дечаку.
Зашто му не бисмо дали времена да одлучи шта жели да ради?
То је одлична теорија, Шоне. Код тебе је одлично упалила, зар не?
Да, јесте, ти арогантни мајмуне!
О, жао ми је. Жао ми је што сам уопште и дошао овде.
Дошао сам из љубазности. Хтео сам да будеш обавештен.
Баш је добро што ме обавештаваш.
Момак је на састанку који сам му уговорио у МекНилу.
Па, Виле, нисам баш сигуран на шта мислите.
Већ смо Вам понудили посао.
Нико у овом граду не ради без неке аконтације.
Ако мислите да можете наћи некога ко хоће, свака Вам част.
Али мислим да сви знамо да Вас та особа неће представљати тако добро као ја.
Виле, нудимо вам 84.000 долара годишње.
Аконтација! Аконтација.
Хоћете да Вам одмах дамо кеш?
Полако... Нисам то рекао.
Наводно, у овој ситуацији, за Вас,
би било најбоље када бих ја сада имао...
200 долара у џепу.
Ја мислим да немам... Лери?
Ја имам 73 долара. - Хоћеш чек?
Да Вам кажем нешто. Сумњиви сте ми.
Да, ви. Не знам какав глас Вас бије у овом граду,
али после овог срања које сте данас пробали да ми наместите,
будите сигурни да ћу мотрити на Вас.
А сада, о свему што се досад десило,
можете да попричате са мојим горепоменутим адвокатом.
Довиђења, господо.
А дотле, отворите добро и очи и уши.
Како иде? - Фино.
Стварно.
Добро.
Треба ти помоћ? - Не!
Хајде. Дај ми само да завирим, па идемо на бејзбол.
Не.
Важно ми је да научим ово.
Стварно је важно... За мене, у реду? - Добро.
Зашто не седимо овде цео дан? - Да, зашто да не?
Добро, Госн. Њушкало.
Видим да ми не даш мира,
Да те питам нешто. - Реци.
Да ли имаш фотографско памћење?
Не знам. Једноставно памтим. Као што ти запамтиш твој број телефона?
Само тако.
Јеси ли учио некада органску хемију? - Нешто мало.
Да убијеш досаду? - Да, из зезања.
Да, тако је забавно учити органску хемију.
Јеси ли ти луд?
Јеси ли потпуно сишао с' ума?
Нико то не учи из зезања. То није обавезно, поготово не некоме као што си ти.
Као што сам ја? - Да.
Некоме ко своје време проводи између, играња бејзбола и барова.
Па, тешко да је то обавезно.
Знаш, има много паметних људи на Харварду.
Па чак и они морају да уче, јер је ово стварно тешко.
А опет... теби то иде тако лако. Да ја не разумем.
Не разумем како твој мозак ради.
Да ли свираш клавир? - Хоћу да причамо о овоме.
Не, покушавам да ти објасним. Да ли свираш клавир?
Да, мало. - Па, када погледаш у клавир, ти видиш Моцарта?
Не, ја видим само дирке. - Добро, онда, Бетовен, добро?
Он је гледао у клавир, и видео његов смисао. Могао је само тако да свира.
Шта хоћеш да ми кажеш? Да свираш клавир? - Ни малкице.
Ја кад погледам у клавир, ја видим гомилу дирки, три педале и кутију од дрвета
Али Бетовен, Моцарт... Они су то могли да виде. Могли су само да свирају.
Ја не могу да ти насликам слику. Вероватно ни да ударим лопту преко терена.
И не могу да свирам клавир. - Али можеш да одрадиш мој домаћи из хемије за сат.
Да, па, када треба тако нешто да се уради, ја само свирам.
То је најбоље објашњење које имам.
Дођи. Морам нешто да ти кажем. - Да?
Да ти кажем нешто.
Па...
Није фер. - Шта није фер?
Овде сам већ четири године,
а тек сам те сада нашла.
Па, нашла си ме.
Јеси ли будан? - Не.
Јеси, јеси.
Шта је?
Желим да пођеш са мном у Калифорнију.
Јеси ли сигурна? - О, да.
Да, али како то знаш?
Не знам. Једноставно знам.
Да, али како можеш то да знаш?
Знам зато што то осећам.
Зато што је то прилично озбиљна ствар. - Знам.
Можеш већ следеће недеље да будеш у Калифорнији...
и можеш да сазнаш о мени нешто што ти се не свиђа.
Можда пожелиш да ме ниси позвала,
али знаш да је то толико озбиљно да не можеш да пређеш преко тога.
И онда сам ја заглављен у Калифорнији са девојком која не жели да буде са мном.
Већ само жали што ме је позвала. - Шта? Шта ти то значи?
Ја то нећу рећи. Само желим да кренеш са мном у Калифорнију.
Па, не могу да одем са тобом у Калифорнију...
Зашто?
Па, прво, зато што овде имам посао.
И друго, зато што овде живим.
Види, ако ме не волиш, зашто ми то не кажеш.
Не кажем да те не волим.
Зашто онда? Зашто нећеш да пођеш? Чега се бојиш?
Чега се бојим?
Па, чега се не бојиш?
Живиш у свом малом свету где те нико не дира...
Немој ти мени о мом свету. Немој ти мени о мом свету.
Ти само желиш авантуру са момком са другог краја града.
Онда ћеш отићи на Стенфорд. Удаћеш се за неког богатог коња...
којег ће ти твоји родитељи одобрити...
и седећеш тамо са осталим удавачама...
и причаћеш како је и тебе неко разваљивао једном.
Зашто то причаш? Зашто си опседнут тим новцем?
Мој отац је преминуо када сам имала 13 година, и наследила сам сав овај новац.
Зар не мислиш да се сваког дана пробудим, и пожелим да све могу да вратим.
Да бих га вратила исте секунде ако бих тад могла да будем са њим само један дан.
Али не могу, и такав је мој живот, и ја се носим са тим.
Зато немој да се истресаш на мене кад си ти тај који се боји.
Ја се бојим? Чега се ја то бојим? Чега се, јеботе, ја бојим?
Бојиш се мене. Бојиш се да те нећу волети.
Е па знаш шта? И ја се бојим тога.
Али јеби га, ја желим да пробамо. Ја сам макар искрена према теби.
А ја нисам искрен према теби? - Не, шта је са твоје дванаесторо браће?
Добро.
Не, не идеш. Нигде ти не идеш.
Шта ти уопште желиш да знаш? Да немам дванаесторо браће? Да сам сироче?
Не желиш ти то да чујеш. - Нисам то знала.
Не желиш да чујеш да су гасили цигарете на мени када сам био мали.
Нисам то знала. - Да ми ово није од операције.
Да ме је идиот убо. Ти не желиш да чујеш таква срања, Скајлер!
Ја то желим да чујем. - Не говори ми да желиш да чујеш то срање.
Желим да ти помогнем. - Помогнеш? Шта кој курац?
Да ли ја то имам знак на леђима на ком пише: „Помозите ми“?
Не. - Да ли изгледам као да ми треба помоћ?
Не, само желим да будем са тобом... - Не зајебавај ме!
Волим те. -Не зајебавај ме! Не зајебавај ме, јеботе!
Волим те.
Хоћу да ми кажеш да ти мене не волиш.
Јер ако то кажеш...
онда те више нећу звати...
и нестаћу из твог живота.
Не волим те.
Већина људи ни не сазна колико су надарени.
Јер не нађу учитеље који у њих верују.
И убеде себе да су глупи.
Надам се да цените то што он ради,
јер сам видео колико он ужива док ради са вама,
а не против вас.
Здраво, Виле.
Томе, можеш ли нам донети мало кафе?
Наравно.
Сад, да видимо.
Ово је тачно.
Видим да си овде употребио МекЛорина.
Да, не знам ја како ви то зовете, али...
Ово не може бити тачно.
Ово би била велика срамота.
Да ли си размотрио... - Сасвим сам сигуран да је тачно.
Хеј, види, је л' можемо ово од сада да радимо у Шоновој канцеларији?
Јер морам да се поломим да дођем до овде, а то сељакање ме убија.
Да, наравно. Јеси ли испитао могућност... - То је све тачно.
Тачно је. Слободно га понесите кући.
Шта се десило на састанку са МекНилом?
Нисам могао да идем. Имао сам судар.
Па сам послао мог главног преговарача.
У твоје слободно време, ради шта год желиш, Виле.
Али када ти уговорим састанак са мојим пријатељима,
а ти се не појавиш, ја после испаднем кретен.
Онда ми више не уговарај састанке. - И нећу.
Отказаћу их.
Ја ћу ти дати посао. Само сам желео да видиш како је тамо напољу.
Можда не желим да остатак живота проведем објашњавајући људима некаква срања.
Мислим да би могао да покажеш мало поштовања према мени.
Мало поштовања? Знаш ли ти колико је ово лако за мене?
Да ли имаш икаквог појма колико ми је ово лако? Ово је за мене мачји кашаљ.
Жао ми је што ти ово не можеш да урадиш... Стварно ми је жао...
Јер онда не бих морао да седим овде и гледам те како претураш по томе тако збуњено.
Онда би имао више времена да идеш около и напијаш се, зар не?
У праву си. Ово ми је тотално губљење времена.
У праву си, Виле.
Ја не могу да урадим овај доказ, али ти можеш.
А тада, постоји само шачица људи на ово свету...
који могу да виде ту разлику између тебе и мене.
Али ја сам један од њих. - Жао ми је.
Да, и мени је.
Жао ми је што сам те икада и срео,
јер да нисам, могао бих да спавам ноћу.
И не бих ишао около са бременом да постоји неко као ти.
Не бих морао да те гледам како све то одбацујеш.
Биле, чекај. Јеси ли чуо нешто?
Моргане!
Ако гледаш порниће у соби моје маме, пребићу те!
Шта има, момци?
Моргане, зашто не дркаш у својој кући. То је тако прљаво.
Па немам Видео Рикордер у мојој кући.
Не у моју рукавицу.
Нисам користио рукавицу.
То је моја рукавица из Мале Лиге.
Шта треба да урадим?
Мислим, шта хоћеш?
Заскочио си рукавицу за бејзбол?
Ја, ја, само сам је користио да почистим.
Прекини да дркаш у соби моје мајке.
Зар имаш још неки Видео у кући? - То је тужно, брате.
Зашто мислите да би требало да радим за Државну Безбедност (Н.С.А.)?
Па, радићеш на ивици ножа.
Имаћеш приступ технологији који нигде другде нећеш наћи,
јер је строго поверљива.
Најбоље теорије, математика хаоса, напредни алгоритми.
Разбијање шифри.
То је један део којим се бавимо.
Ма хајде. Тиме се ви и бавите.
Код вас ради 80% наших шпијуна.
Седам пута сте већи од Ц.И.А.
Не волимо да се хвалимо тиме, Виле, али си потпуно у праву.
Али онако како ја то видим, питање није:
„Зашто би радио за Н.С.А.?“
Питање гласи: „Зашто не би радио?“
Зашто не бих радио за Н.С.А.?
Тешко питање, али покушаћу да одговорим.
Рецимо да радим за Н.С.А. и неко стави шифру на мој сто.
Нешто што нико други не може да разбије.
Можда ја покушам, и можда ми успе.
И стварно сам срећан, јер сам добро урадио посао.
Можда је та шифра била локација побуњеника у Северној Африци или Средњем Истоку.
Када сазнају ту локацију, наши бомбардују место где су се крили побуњеници.
15000 људи које никада нисам срео, нити сам имао проблема са њима, буду убијени.
Онда политичари кажу, „Пошаљите Маринце да осигурају ту област“,
јер њих баш заболе.
Јер неће њихово дете тамо да попије метак,
као што нису ни они ишли када су њих прозвали јер су били у Националној Гарди.
То ће бити неки клинац из Саутија који ће добити шрапнел у дупе.
Кад се врати сазнаће да је фабрика у којој је радио...
пребачена у ту земљу из које се вратио,
а момак који му је забио шрапнел у дупе је добио његов посао...
јер ће он радити за 15 центи на дан и то без пауза за WЦ.
За то време, наш момак сазнаје да је једини разлог што је ишао тамо био тај...
што ћемо моћи да инсталирамо владу тамо која ће нам продавати нафту за мале паре.
Наравно, нафтне компаније направе неко срање тамо да би им спустили домаћу цену нафте.
Сладак поклончић за њих, али то не помаже мом другу који плаћа два и по долара за галон.
Ови проводе своје време доносећи нафту, наравно.
Можда се чак осмеле да запосле неког пијаног капетана брода,
који воли да пије мартини и вози слалом међу сантама леда.
Не прође дуго док он не удари један, пролије нафту...
и побије сав морски свет у Северном Атлантику.
Дакле, мој другар је без посла, не може да приушти себи гориво за ауто,
па мора да хода на разговоре за посао...
што га убија, јер има шрапнел у дупету који му изазива хроничне хемороиде.
За то време, он гладује, јер сваки пут кад хоће нешто да поједе,
једино што му послуже јесте...
неко ђубре из Северног Атлантика са чудним обликом.
И шта ја мислим? Сачуваћу се за нешто боље.
Мислим, јебеш га. Кад сам већ ту, зашто једноставно не упуцам мог друга,
узмем му посао, дам га његовом заклетом непријатељу,
подигнем цену бензина, бомбардујем село, побијем све фоке,
наједем се меса и придружим Националној Гарди?
Можда постанем и председник.
Да ли се осећаш усамљено? - Шта?
Да ли имаш сродну душу?
Да ли имам... Прецизније то мало.
Некога ко те изазива.
Чаки. -Не, Чаки ти је као брат. Легао би на улицу за тебе.
Говорим о некоме ко ти отвара видике, додирује ти душу.
Имам... Имам... - Кога?
Имам их пуно. - Па, наведи их.
Шекспир, Ниче, Фрост, О'Конор, Кант, Поп, Лок...
То је дивно. Они су сви мртви.
Мени нису. - Не можеш да разговараш са њима.
Не могу ти узвратити, Виле.
Не, осим ако не желим да осетим смрад и трулеж. - О томе причам.
Нећеш имати такав однос игде на свету јер...
се ти увек плашиш да начиниш први корак,
јер све што видиш су све негативне ствари које могу да се десе.
Хоћеш и ти да држиш професору страну? - Немој да ми сереш тако.
Не. - Нисам хтео посао.
Није у питању посао. Баш ме брига ако радиш за владу.
Али ти можеш да радиш шта год желиш. Ништа те не ограничава.
За чиме жудиш? Шта желиш?
Имаш људе који по чео живот граде куће...
да би на крају њихова деца имала шансе и могућности које ти имаш сада.
Ја нисам ово тражио. - Не.
Ти си са тиме рођен, зато немој да се кријеш иза тог: „Ја нисам ово тражио.“
Како мислиш кријем? Шта је лоше у томе бити зидар? -Ништа.
Да ли је то нешто лоше? Ја тамо градим нечији дом.
Јасно? Мој тата је био зидар, у реду?
Разбијао се од посла да бих ја стекао образовање.
Тачно тако. То је частан посао.
Шта има лоше у поправљању нечијих кола?
Неко ће наредног дана стићи на посао због мене. То је частан посао.
Да, јесте, Виле. То је поштен посао.
Има части у томе да се 40 минута возиш метроом...
да би ти студенти дошли ујутру и видели чисте подове.
И празне канте. То је прави посао. - Тачно тако.
И частан је. Сигурно си га зато и одабрао.
Мислим, због његове части.
Имам само једно питање. Могао си да будеш чистач било где.
Зашто си отишао на најбољи технички факултет на целом свету?
Зашто си се ноћу искрадао и радио задатке на табли...
које може да уради једна или две особе на свету, и онда лагао о томе?
Јер ја не видим много части у томе, Виле.
Дакле, шта стварно желиш да будеш?
Хоћу да будем пастир.
Стварно?
Хоћу да се преселим у Нешу, подигнем шатор, нађем неко стадо и чувам их.
Можда би и требало. - Шта?
Знаш ако ћеш да ми се издркаваш, ради то кући са влажним пешкиром?
Избацујеш ме? - Да, носи се у материну одавде.
Не, не, није истекло време. - Да, јесте.
Не одлазим. Не. - Ако нећеш да ми одговориш, трошиш ми време.
Мислио сам да смо пријатељи.
Игра је горова, у реду? - Зашто ме избацујеш?
Ти ћеш мени да причаш о животу? Погледај се, хрпо пепела.
Шта тебе испуњује? - Рад са тобом.
Где је твоја сродна душа? Хоћеш да причамо о сродним душама? Где је она?
Мртва је. - Тако је. Мртва је.
Умрла је а ти дижеш једра и одлазиш?
Ја сам барем пловио. - Пловио и потопио брод. Изгубио си огроман брод.
Неки људи би изгубили такав брод али би напраили нови.
Погледај ме. Шта желиш да радиш?
Ти и твоја срања. Имаш усране одговоре за сваког.
Али ја те питам једно просто питање и ти не можеш лепо да одговориш,
зато што не знаш.
Видимо се, морепловац.
Јеби се. - Хеј, ти си пастир.
Пастиру.
Мали дркаџија.
Само сао желео, да, хм,
те назовем, пре но што одеш...
Ишао сам на ове разговоре за посао и тако то,
тако да нећу више бити зидар.
Па, знаш, никада ме за то није било брига.
Да.
Волим те.
Виле?
Чувај се.
Ћао.
Виле, хајде. Виле!
Виле, готово је! Готови смо!
Седим у твојој канцеларији и дечак није овде.
Па, тачније сада је 17:10.
Значи САТ и десет минута касни.
Па, ако се не појави и ја напишем у извештају да га није било...
и он оде у затвор, неће мени бити на савести.
Добро. Фино.
Шта је било?
Хвала.
Ах! Боже, ово је добро.
Па како твоја драга?
Ах, отишла је.
Отишла? Отишла где?
У медицинску школу. Медицинску школу у Калифорнији.
Стварно? - Да.
Када је то било? - Пре једно, недељу дана.
Срање.
Па, када завршаваш са оним састанцима?
Недељу дана након моје 21. године.
Хоће ли ти накачити неки посао?
Да, јебено седење у соби и рачунање наредних 50 година.
Вероватно ћеш имати доста на рачуну.
Бићу као јебени лабораторијски пацов.
Па боље је од овог срања. Далеко одавде.
Зашто бих ишао далеко одавде?
Мислим, живећу овде до краја живота.
Знаш, бићемо комшије. Знаш, имаћемо клинце.
Водити их да гледају Малу Лигу заједно.
Види, ти си ми најбољи друг, зато немој ово погрешно да схватиш.
Али ако ти будеш живео овде за 20 година,
и будеш долазио код мене да гледамо домаће филмове,
и радимо као зидари, убићу те, јебо те.
То није претња. То је чињеница. Јебено ћу те убити.
О чему ти то причаш, јебо те?
Види, ти имаш нешто што нико од нас нема. - Хајде сад!
Зашто увек иде прича о томе? Да то јебено дугујем себи и таква срања.
Шта ако ја то нећу? - Не, не. Јеби се. Не дугујеш ти то себи.
Дугујеш мени,
јер ћу се ја сутра пробудити у педесетој,
и и даље ћу радити ово исто срање.
И то је у реду, то је у реду.
Али ти седиш на добитном листићу.
И сувише си пичкица да устанеш и уновчиш га.
Јер бих ја урадио све да имам то што ти имаш.
Као и било ко од ових момака.
То би била увреда за нас ако би ти био овде за 20 година.
Ти док радиш овде, трошиш своје време.
Не знаш ти како је то. - Не знам?
Не. Не знаш. -О, ја то не знам. Да ти кажем шта ја знам.
Сваког дана када дођем до твоје куће, да те покупим.
Одемо на пар пива, мало се зезамо и то је све супер.
Али знаш који је мени најбољи део дана?
То је тих десетак секунди: од када паркирам код тебе па док дођем до твојих врата.
Јер се стално надам да ћу једном покуцати на твоја врата и тебе неће бити.
Без „до виђења“, без „видимо се.“ Без ичега. Да само одеш.
Ја не знам пуно, али толико знам.
Ово је катастрофа, Шоне.
Довео сам те јер сам хтео да ми помогнеш са овим момком,
не да га упропастимо. - Знам ја шта радим са њим.
Баш ме брига ако сте се ви спријатељили!
Баш ме брига ако сте се мало и насмејали, чак и да је на мој рачун.
Али немој да покопаваш оно што ја радим овде. - Покопавам?
Овај момак је јако ломљив сада.
Ја разумем. Веома је слаб. Има проблеме.
Које проблеме има? Да ли му је боље као домару, у затвору?
Да ли му је боље са групом глупих горила?
Шта мислиш зашто то ради? Имаш ли појма зашто?
Може он да барата проблемима. Може да барата послом. А очигледно барата и тобом.
Слушај ме. Зашто се крије?
Зашто никоме не верује?
Зато што је прва ствар која му се десила,
била да су га напустили они који је требало највише да га воле.
Немој ти мени та Фројдовска срања.
Зашто се дружи са тим глупим горилама, како их ти зовеш?
Зато што би сваки од њих, ако би он то тражио, забио теби палицу у главу.
То се зове оданост. - Да, врло дирљиво.
Са ким он то барата? Он одбацује људе пре него што они имају шансу да напусте њега.
То је одбрамбени механизам, у реду?
За 20 година биће сам због тога.
Ако га сада одбациш, кренуће опет све из почетка.
Нећу дозволити да му се то деси.
Немој то да радиш. - Шта?
Немој да га заразиш идејом, да је у реду да буде промашај.
Јер то није у реду, Шоне!
А ако си љут на мене што сам успешан, зато што сам ја оно што си ти могао да будеш...
Нисам љут на тебе. - О, јеси ти љут на мене.
Мрзиш ме, али нећу да се извињавам због свог успеха.
Љут си на мене јер сам оно што си ти могао да будеш!
Али упитај се, Шоне... Упитај се...
да ли желиш да се и Вил тако осећа... да ли желиш да се осећа као промашај?
Ти арогантно говно!
Зато и не долазим на проклета окупљања, јер не могу да поднесем тај твој поглед.
Тај извољевани, срамотни поглед. - О, хајде, Шоне.
Мислиш да сам ја промашај. Ја знам ко сам.
И поносан сам на то што радим. Ја сам то изабрао. Нисам ништа зајебао!
А ти и твоји другари мислите да сам неки случај за жаљење.
Ти и твој хор дупелизаца идете около са тим срањем, „Филдова медаља!“
Зашто се још увек плашиш неуспеха?
Опет моја медаља, зар не? О, Боже, отићи ћу кући да ти је донесем. Добићеш је.
Гурни ту медаљу себи у дупе, знаш?
Јер ме баш заболе за твоју медаљу,
зато што сам те знао још пре него што си постао бог за математику,
док си био бубуљичав, хтео кући и док си још пишао у кревет.
Да, био си паметнији тада паметнији си и сада.
Зато не криви мене што ти је живот испао овакав.
Не кривим тебе! Не ради се о теби!
Математички курцу! Ради се о дечаку!
Он је добар момак и нећу да гледам како га сјебаваш као што покушаваш мене да сјебеш.
Нећу да и њега посматраш као промашај!
Он неће бити промашај! - Али ако га гураш! Ако га јашеш!
Ја сам ово што јесам зато што су ме гурали и зато што сам научио да сам себе гурам даље.
Он није ти! Да ли схваташ то?!
Могу да дођем касније.
Не, уђи. Управо сам кренуо.
Много тога има још од раније између мене и њега.
Знаш. Није због тебе.
Шта је то?
Твој досије. Морам да га пошаљем судији да га оцени.
Хеј, нећеш ваљда да ме обориш, зар не?
Шта пише?
Хоћеш да прочиташ? - Што?
Јеси ли имао неко такво искуство?
За двадесет година рада. Да, виђао сам нека гадна срања.
Мислим, јеси ли имао неко такво искуство?
Лично? - Да.
Да, јесам.
Никако није добро.
Мој отац је пио.
Зла јебена пијаница.
Дошао би кући разбијен, и гледао на кога да се истресе.
Па бих га ја провоцирао да не би пошао на маму и малог брата.
Занимљиво је било када је носио прстење.
Ставио би шипку,
мотку и каиш на сто.
И рекао, „Бирај.“ - Па, увек сам бирао каиш.
Ја сам бирао шипку.
Зашто шипку?
Ко га јебе, ето зашто.
Твој очух? - Да.
Па, шта има ту, као, Вил има поремећај везивања?
И тако те ствари?
Страх од напуштања?
Јесам ли зато раскинуо са Скајлер?
Нисам знао да јеси. - Да, јесам.
Хоћеш да причамо о томе? - Не.
Хеј, Виле, Ја не знам пуно.
Видиш ово? Сво ово срање?
Ниси ти крив.
Да, Знам то.
Погледај ме, сине.
Ниси ти крив. - Знам.
Не. Ниси ти крив.
Знам.
Не, не, не знаш. Ниси ти крив.
Хм? - Знам.
Ниси ти крив. - Добро.
Ниси ти крив.
- Не зајебавај ме.
Ниси ти крив.
Не зајебавај ме, важи? Не зајебавај ме, Шоне, немој ти.
Ниси ти крив.
Боже...
О Боже! Тако ми је жао! Боже!
Ко њих јебе, разумеш?
Могу ли Вам помоћи? - Да, Ја сам Вил Хантинг. Дошао сам због посла.
Седите на тренутак?
Да, у ходнику је господин Хантинг.
Који си изабрао?
Био сам код МекНила. То је један од послова које ми је професор средио.
Нисам му још рекао, али сам био тамо и причао са мојим шефом...
Мојим новим шефом. Изгледа да је добар момак.
Да ли то ти желиш? - Да, знаш, мислим да је то то.
Па, добро за тебе. Честитам.
Хвала.
Време је истекло.
И то је... И то је то? Ми смо готови?
Да, то је то.
Завршио си. Сада си слободан човек.
Па, Шоне, само желим да знаш да...
Нема на чему, Виле.
Па, знаш, надам се да ћемо се чути.
Да, и ја се надам.
Мало ћу путовати около. Биће мало тешко, али...
Имам укључену секретарицу на послу па ћу је проверавати.
Ево ти број.
Назови. А ја ћу бити ту истог трена.
Да, знаш, мислим да ћу подићи једра...
и видети како ће ме служити ветрови.
Слушај своје срце, сине. И све ће бити у реду.
Хвала ти, Шоне.
Хвала ти, Виле.
Хеј, је л' ово превазилази доктор-пацијент везу?
Јок. Само ако ме ухватиш за дупе.
Чувај се. - И ти.
Важи.
Хеј.
Срећно, сине.
Два пива.
Шта има? Јесте ли били?
Не. Морао сам да се извиним шефу.
Зашто њега нисте упрегли уместо мене? - Мали Морган је носио само парчиће.
Зајебавали су га на послу сваке недеље.
Опасан мали неће да се повуче. - Шта си рекао за мене?
Зар причам са тобом? Шта те брига.
Донеси ми пиво. - Наручио сам два пива!
Хеј сероњо. - Шта је?
Срећан рођендан. - Мислио си да смо заборавили, а?
Полази! - Идем. Идем.
Добро. Ко је први?
Хајде, смраду! - Ко ће први?
Ево твог поклона.
Хајде брате. - Шта?
Па, знамо да мораш да се шеткаш до Кембриџа на твој нови посао.
А ја знам да те нећу возити сваког дана, па...
Морган је хтео да ти набавимо неку пропусницу. - Нисам тако мислио!
Али, сада имаш 21.
Дозвољено ти је да пијеш, па смо мислили да је најбоље да добијеш ауто.
Како ти се свиђа? - Па ово је...
Ово је најружнији ауто који сам видео целог живота.
Хајде, брате. - Како сте извели ово?
Знаш, Бил и ја смо покупили неке делове,
а Морган је просио сваког дана.
Ја сам морао да радим све тешке послове.
Да, и ја имам посао, брате.
Момак ми је седео на глави 2 године због посла. Пустиосам га да помогне око кола.
Па најзад си добио посао, а Моргане?
Да, имао сам један. Сад сам опет сјебан. - Па шта је овде?
Косачица? Шта сте ставили? - Праву „шестицу“.
Бил и ја смо је направили.
То је добар ауто. Мотор је добар. Машина је добра.
Срећна ти 21, Виле. - Срећна ти 21, брате.
Здраво.
Уђи.
Шоне, ја...
И мени, Џери.
Да. Добро.
Чујем да си узео одмор.
Да. Мало ћу да путујем, можда мало пишем.
Па где идеш?
Индија и Кина и Балтимор.
Знаш када ћеш се вратити?
Добио сам ову позивницу неки дан.
Пише, генерација '72 слави окупљање за шест месеци.
Да, и ја сам добио једну.
Зашто не дођеш? Платићу ти пиће.
Пиће је на тим прославама бесплатно.
Знам, Џери. Био сам ироничан.
- Шта кажеш сад на једно пиће?
Да. Добра идеја.
Хајде. Ја частим.
Имам добитни у свом џепу, другар. - Је л'?!
О, да, ово је тај прави.
Моја улазница за рај.
Знаш ли које су шансе да добијеш на лутрији?
Које? Четири према један? - Око 30 милиона према један.
Значи ипак имам шансе?
Да, исте као и да те сад опали гром по дупету на степеницама.
Па и то су шансе. Мислим, 32 милиона. Ако погледаш величину мог...
Виле!
Виле?
Нема га.
Шоне, ако професор зове због посла,
рећи му да ми је жао, морам да видим једну девојку.
Виле.
Кучкин син. Украо ми је фору.
Аутор: непознат Синхронизација: ogiE