"COPILĂRIA SE MĂSOARĂ PRIN SUNETE, MIROSURI ȘI IMAGINI,"
"ÎNAINTE DE A VENI TIMPUL ÎNTUNECAT AL RAȚIUNII."
JOHN BETJEMAN
BĂIATUL ÎN PIJAMALE VĂRGATE
RETAIL SUBTITLE Driv3r
- Mișcați-vă! - Mai repede!
Mișcați-vă!
Mai repede.
Am ajuns acasă.
- Pa, Bruno! - Pa, Bruno!
- Bună, scumpule. - Mamă, ce se întâmplă?
- Sărbătorim. - Ce sărbătorim?
Tata a fost promovat.
- Asta înseamnă o slujbă mai bună. - Știu ce înseamnă.
Așa că dăm o petrecere ca să sărbătorim.
Dar tot soldat o să fie, nu?
Da, puișor. Doar că va fi mai important.
Mai sunt niște vești și mai bune,
dar cred că tata vrea să vi le spună singur.
- Ne mutăm? Unde? - La țară.
E foarte departe. Cum rămâne cu Karl, Leon și Martin?
Dragule, știu că e greu,
dar deocamdată toți ne vom lua rămas-bun de la prietenii noștri.
Dar ne vom face prieteni noi acolo unde ne ducem. Nu?
Sigur că da. O să vă faceți mulți prieteni noi.
Bruno, poți să-ți chemi prietenii dimineață, înainte de plecare.
Gândește-te că e o aventură, ca în cărțile tale.
Dar casă mai frumoasă ca asta nu găsim.
Nu se știe. Poate că vom găsi o casă și mai bună.
Tata spune că are și grădină.
Bruno, când ești soldat,
în viață nu mai e vorba de alegeri, ci de datorie.
Dacă țara te trimite undeva, trebuie să te duci.
Sigur că e mult mai ușor să te duci undeva
când știi că familia ta e încântată să vină cu tine.
Bruno! De fiecare dată când te văd, ești tot mai mare.
A trecut doar o săptămână, Nathalie.
Sau poate că mă fac eu mai mică.
Voi doi,
ce părere aveți de asta? De plecarea din Berlin?
Mami și tati spun că e un lucru bun,
așa că probabil așa este.
Copii, fiți drăguți și serviți oaspeții.
Heil Hitler!
Felicitări.
- Nu-i așa că arată minunat? - Sigur.
Sunt mândru de tine, băiete.
Uneori mă întreb dacă e din cauza mea,
fiindcă îți făceam costumele alea pentru piesele de teatru, când erai mic.
- Îți plăcea să te deghizezi. - Nathalie...
Încă te mai face să te simți special, Ralf?
Uniforma și ceea ce reprezintă ea?
Mamă, e o petrecere. Să nu o stricăm.
Eu stric?
Ar trebui să ai grijă.
Dacă-ți mai exprimi părerile în public, ai putea avea probleme.
Știi asta.
Cât timp vei fi plecat?
- Până când câștigăm războiul. - Atunci nu durează prea mult.
Bruno!
E timpul să ne luăm rămas-bun.
- Pa! - La revedere.
"A venit timpul să mă culc, Doamne, Îți mulțumesc pentru grija Ta,"
"Ai grijă de mine la noapte Și învață-mă să cred în Tine,"
"Ai grijă de copii, de bolnavi și săraci, Binecuvântează-i, Doamne,"
"Și Te rog, pentru numele lui Iisus, Ai grijă și de familia mea"
Amin.
Copii, uitați-vă! Noua noastră casă.
Trebuie să mă ocup de ceva. Ne vedem mai încolo.
Ce părere aveți?
Zău așa! E drăguță.
Voi duceți-vă să vă alegeți camerele. O trimit pe Maria
să vă ajute la bagaje.
Ce părere ai, Maria, de casa cea nouă?
Nu eu trebuie să mă pronunț.
Dar n-o să ne simțim ca acasă până când n-o transformăm în casa noastră.
S-a trezit deja?
Cine era?
Unul dintre soldații tatălui tău, cred.
- Părea foarte serios. - Toți sunt serioși.
- De ce vorbim în șoaptă? - Nu știu.
- Cu cine să te joci? - Cu copiii de la fermă.
Fermă? N-am văzut nicio fermă. Și aia.
Se vede doar din camera mea.
Sunt și copii acolo?
- Da, sunt mulți. - Bine.
- O să pot să mă joc cu ei. - Nu văd de ce n-ai face-o.
O să aștept puțin, să văd cum sunt,
- fiindcă par cam ciudați. - Copiii?
- Și fermierii. - În ce fel sunt ciudați?
Mă scuzați.
Legume.
Acolo.
Bruno, ai despachetat tot?
Cred că ar trebui să te duci sus, să termini.
Mulțumesc, dnă.
Bruno.
- Ți-am spus eu că-s ciudați. - Cine?
Fermierii. Sunt îmbrăcați în pijamale.
Bruno, tocmai veneam să te caut.
Mulțumesc. A fost foarte util.
- Vin să vă văd mai târziu. - Desigur, Herr Kommandant.
Vino.
Ia loc.
Ce părere ai?
Vai de mine!
Vreau să mă întorc acasă.
Ești acasă, Bruno. Casa este acolo unde e și familia.
Nu-i așa?
Măcar explorează casa asta.
Îți jur că în curând...
De ce poartă pijamale fermierii? Îi văd de la fereastra mea.
Bruno, oamenii ăștia...
De fapt nu sunt chiar oameni.
Cine ți-a spus că e o fermă?
- Maria? - Nu.
Dar e o fermă, nu-i așa?
Da.
Are legătură cu noua ta slujbă?
Tot ce trebuie să știi tu despre munca mea aici
e faptul că e foarte importantă pentru țară și pentru tine.
Noi ne străduim să facem lumea asta un loc mai bun
în care să poți crește liniștit.
Dar tu nu ești fermier, ci soldat.
Bruno, poți să vii să mă ajuți să aranjez în bucătărie?
Pot să mă joc cu copiii?
Nu prea cred, Bruno. Nu.
Cum ai zis și tu, sunt cam ciudați. Puțin cam...
Sunt altfel.
Nu-ți face griji, o să-ți găsim niște prieteni noi,
dar nu dintre copiii de la fermă.
Ralf, ți-ai dat cuvântul.
- Ai zis că e foarte departe. - Este.
De unde să știu că-l vede de la fereastra dormitorului?
Unul dintre ei a venit în bucătăria noastră.
- Conașule Bruno, cum te simți azi? - M-am săturat.
Așa ai spus în fiecare zi, în ultimele două săptămâni.
- Fiindcă e adevărat. - Ar trebui să ieși afară, să te joci.
- Cu cine? - Nu știu. Cu Gretel?
- Poți să te distrezi și singur. - Asta încerc să fac.
De un lucru sunt sigură.
Dacă o să stai mereu îmbufnat, n-o să te simți mai fericit.
- Bruno, ce faci? - Explorez!
Nu în spatele casei! Ți-am spus că n-ai voie acolo.
- Explorează în față. - Acolo am explorat tot.
- Găsește-ți altceva de făcut. - Ce?
Intră în casă și găsim noi ceva.
Copii, ce-ați făcut azi?
- La fel ca ieri. - Adică ce anume?
- La fel ca alaltăieri. - Dar azi te-ai dus să explorezi.
- Îmi place să explorez. - Unde te-ai dus?
Am vrut să mă duc în grădina din spate, dar nu m-a lăsat mama.
Grădina din spate?
Doamne ferește!
Cred că ți-e dor de prietenii tăi.
Mi-e dor chiar și de școală.
Nu credeam să te aud spunând așa ceva.
Dar n-o să-ți mai fie dor prea mult.
- Serios? - V-am angajat un meditator.
Herr Liszt va veni aici de două ori pe săptămână.
Deci nu mergem la școală?
Vine școala la noi?
Pe o bicicletă veche, presupun.
E o pasăre fără...
Bună dimineața, omulețule. Cum te simți azi?
- Pot să-ți cer o favoare? - Poți să ceri.
Există niște cauciucuri nefolosite pe aici?
Măcar unul vechi, de la vreun camion.
Singurul colac de cauciuc pe care l-am văzut pe aici
e pe burtica lt. Meinberg.
- Și îl folosește? - Da, e foarte legat de el.
Termină. Nu te înțelege, are doar opt ani.
Și tu ai doar 12, nu te mai preface că ești mai mare.
Oricum, la ce-ți trebuie un cauciuc?
- Vreau să fac un leagăn. - Un leagăn?
Bună idee.
Tu!
Vino aici.
Mișcă-te!
Du băiatul în magazia din grădina din spate.
Sunt acolo cauciucuri vechi. Să-și aleagă unul.
Îl duci unde îți spune el. Ai înțeles?
Omulețule, ce mai aștepți?
Ce zici de ăsta?
Unde e mama?
A ieșit.
- Când se întoarce? - În curând.
Dar nu-ți face griji.
- Poate că o să sângerez până mor. - Ba nu.
- Trebuie să mă duc la spital? - Nu, e doar o tăietură mică.
Hai că nu e chiar așa de rău.
Acum e mult mai bine.
- Cum te cheamă? - Pavel.
Stai nemișcat câteva minute,
înainte de a începe să te sprijini iar pe piciorul ăsta.
O să-i spui mamei ce s-a întâmplat?
Cred că o să vadă și singură.
Probabil că o să mă ducă la doctor.
Nu cred.
- Poate că e mai grav decât pare. - Ba nu e.
De unde știi? Doar nu ești doctor.
- Ba sunt. - Ba nu ești.
Tu cureți cartofi.
Practicam medicina.
Înainte să...
Înainte să vin aici.
Înseamnă că nu erai prea bun, dacă trebuia să faci practică.
Tu ce vrei să te faci când o să fii mare?
Știu. Explorator.
De unde știi asta?
E frumos la fermă?
Bruno, ce-ai pățit?
Am făcut un leagăn, dar am căzut și m-am tăiat la genunchi.
Pavel m-a adus în casă și m-a bandajat.
- Du-te în camera ta. - Pavel spune că...
Nu mă contrazice. Du-te în camera ta.
Mulțumesc.
Nu e drept ca tu să ai o asemenea priveliște.
Nu fac schimb.
Cred că a venit școala.
Nu, mă refer la istoria recentă.
- Te interesează ultimele evenimente? - Da.
Deci ești conștientă de situația
în care se află acum măreața noastră națiune.
Da. Citesc ziarele oricând pot, iar unul dintre oamenii lui tata
mă ține la curent cu tot ce se întâmplă.
Bine. Și tu, Bruno? Citești ziarele?
- Citești ceva? - Cărți.
Bine. Ce fel de cărți?
În principal cărți de aventuri.
Cavaleri în armuri strălucitoare, care explorează ținuturi ciudate,
și prințese prostuțe care se bagă și ele.
De asta am venit eu să te ajut. Câți ani ai? Opt?
E timpul să scoți nasul din cărțile de ficțiune
și să începi să înveți despre fapte.
E timpul să înveți despre lumea adevărată
și cred că ar fi ideal să începi cu asta.
Mori!
Bună.
Eu explorez.
- Tu ce faci? - Construim o baracă nouă.
Ai mulți prieteni acolo?
Am câțiva. Dar ne certăm mult.
De asta îmi place să vin aici. Pot sta singur.
- Eu sunt Bruno. - Shmuel.
- Poftim? - Eu sunt Shmuel.
Așa te cheamă pe tine? N-am mai auzit de numele ăsta.
Nici eu n-am mai auzit de numele Bruno.
Dar nimeni nu se cheamă Shmuel.
Eu locuiesc în casa aia.
- Ai mâncare la tine? - Nu.
Ți-e foame?
Câți ani ai?
- Opt. - Și eu!
Nu e drept ca eu să stau aici, singur,
iar tu să stai acolo și să te joci mereu cu prietenii tăi.
- Să mă joc? - Numărul ăla.
- Nu are legătură cu un joc? - Nu, e doar numărul meu.
Fiecare primește un număr diferit.
Așa. Și pe urmă ce se întâmplă?
- Trebuie să mă întorc. - Serios?
Da.
Mă bucur că te-am cunoscut, Shmuel.
Și eu, Bruno.
Pa.
Mamă, nu-mi găsesc mingea de fotbal.
O fi în vreunul dintre dulapurile tale.
Nu este, am căutat-o.
Îmi dai o bucată de ciocolată?
O bucată. Da.
Bruno?
- Ai căutat în pivniță? - În pivniță?
Mingea de fotbal.
Fir-ar să fie!
- Gretel, ți-am văzut toate... - Toate ce?
Toate păpușile, în pivniță.
Păpușile sunt pentru fetițe.
Nu e just să te joci cu jucării prostești
când oamenii își riscă viața pentru Patrie.
- "Dentistul poporului e și al meu." - Destinul.
"Luptele și necazurile sale, bucuriile și supărările sale sunt ale mele."
"Trebuie să lucrez și să creez pentru reînvierea Patriei mele."
"Istoria poporului meu este măreață și glorioasă."
Și e ora 12:00.
- Poftim? - Nu la ora asta terminăm?
Sfârșitul lecției este hotărât de meditator, Bruno,
nu de elev. Te rog să continui.
Bruno, aici erai.
Mă duc o oră în oraș. Vrei să vii și tu?
Ai grijă cu ăla.
Mulțumesc.
Pot să te întreb ceva?
De ce voi purtați pijamale toată ziua?
- Nu sunt pijamale. - Mă rog, astea.
Trebuie să le purtăm. Ei ne-au luat toate hainele.
- Cine? - Soldații.
Soldații? De ce?
Mie nu-mi plac soldații. Ție?
Mie da. Tata e soldat,
dar nu e dintre cei care iau hainele oamenilor fără motiv.
Atunci de care e?
E dintre cei importanți.
Sarcina lui este să facă viața tuturor mai bună.
- Tatăl tău e fermier? - Nu, e ceasornicar.
Adică a fost. Acum repară cizme.
E ciudat că oamenii mari nu se pot hotărî
în legătură cu ce vor să facă. E la fel și cu Pavel.
Îl cunoști? Locuiește acolo.
A fost doctor, dar a renunțat la asta ca să curețe cartofi.
Pot să-ți mai pun o întrebare?
Ce ardeți în hornurile alea?
Le-am văzut fumegând acum câteva zile. Ardeți paie?
Nu știu. Nu avem voie să ne ducem acolo.
Mama zice că sunt haine vechi.
Orice ar fi miroase oribil.
Aș vrea să-ți fi amintit de ciocolată.
Da, scuze.
Știu! Poate că ai putea veni la noi, la cină.
Nu pot, din cauza gardului.
E pus ca să nu iasă animalele?
Animalele? Nu, e pus ca să nu iasă oamenii.
N-ai voie să ieși?
- De ce? Ce-ai făcut? - Sunt evreu.
Trebuie să plec.
- Vii mâine? - O să încerc.
- La revedere! - Pa.
Ți-am adus un cadou, scumpo.
Mulțumesc, mamă.
- L-ai văzut pe Bruno? - Cred că e afară, la leagăn.
Da, joi e bine. Trimit o mașină să vă ia pe amândoi.
Vin bunica și bunicul?
Ai simțit și tu mirosul ăla oribil, acum câteva zile?
- Venea de la hornuri. - Ce fel de boală?
În ziua când am căzut din leagăn.
- Ai simțit mirosul, mamă? - Tată.
Mamă.
Dă-mi-o să vorbesc cu ea.
Ba e acolo. O aud.
Da, abia așteptăm. La revedere.
- Bunica nu vine? - Nu.
Se pare că e bolnavă. Dar vine bunicul.
- Ai simțit mirosul, tată? - Poftim?
Mirosul ăla oribil care venea de la hornuri. Ce era?
Cred că uneori se arde acolo gunoiul.
- Uite! - Ce e?
- Hei! - Gretel.
Nu e drept!
- Gretel. - Ce e?
E doar un joc.
Ralf, meditatorul pe care l-ai adus
predă și copiilor mai mici, ca Gretel și Bruno?
Așa cred. De ce?
Știm ce-i învață?
Gretel a devenit foarte...
Îi învață ceea ce învață acum toți copiii.
Nu trebuie să rămână în urmă.
Vino.
Hai să ne culcăm.
"Evreul ne-a defăimat și i-a asmuțit pe dușmanii noștri."
"Evreul ne-a corupt cu cărți proaste."
"A luat în râs literatura și muzica noastră."
"Pretutindeni, influența lui era distrugătoare,"
"iar rezultatul a fost prăbușirea națiunii noastre"
- "și apoi..." - Da, Bruno.
Nu înțeleg.
Un singur om este de vină pentru prăbușirea unei națiuni?
Evreul de aici e un simbol pentru întreaga rasă evreiască.
Dacă ar fi fost un singur om,
sunt sigur că l-ar fi oprit.
Dar există și evrei de treabă, nu?
Bruno, dacă ai găsi un singur evreu de treabă,
ai fi cel mai bun explorator din lume.
Continuă, Gretel.
"Scopul evreului este să devină conducătorul lumii."
"Evreul nu este creator, ci este distrugător."
"El este inamicul culturii."
"Mii de germani au sărăcit din cauza evreului."
Conașule Bruno.
Ce faci? Abia ai mâncat, nu?
Mă duc la plimbare și poate că mi se face foame.
Nu pune totul de-a valma în geantă. Dă-o încoace.
- Împachetez eu totul așa cum trebuie. - Nu. Nu e treaba ta.
Bruno, ce e?
Ce faci cu geanta asta?
Herr Liszt ne-a dat niște cărți. Mă duc în leagăn, să citesc.
- Vreau să văd. - Ce?
- Cărțile. - Nu.
Bruno, vreau să văd ce cărți v-a dat Herr Liszt.
- Am spus o minciună. - Poftim?
Am doar
niște cărți de aventuri.
Bine. Du-te.
Maria, diseară mai sunt doi oaspeți la cină.
Va veni tatăl dlui Kommandant
și cred că va veni și lt. Kotler.
Poftim.
Ce s-a întâmplat?
- N-o arunca înapoi. - De ce nu?
- E periculos. - Periculos?
E doar o minge. Zău așa.
Nu-ți place să te joci?
- Sau nu-ți plac jocurile cu mingea? - Nu aici.
- Spune-mi cum e jocul cu numerele. - Nu este un joc.
Fiecare are un număr și gata.
Shmuel!
Bruno! Ce faci?
Mi-am scăpat mingea peste gard. M-am dus s-o iau.
Put și mai urât când îi ard, nu?
Poftim?
Cu siguranță și dvs...
Elsa, am jurat să păstrez secretul.
- Față de soția ta. - Da.
Am jurat pe viața mea. Înțelegi?
Elsa, și tu crezi în asta.
- Vrei ca țara noastră să fie puternică. - Dar nu așa!
Cum poți...
- Fiindcă sunt soldat. - Cum poți...
- Soldații luptă în războaie. - Ăsta nu e un război.
E o parte importantă a războiului.
Patria pe care o dorim cu toții, inclusiv tu,
nu poate fi realizată fără așa ceva.
- Elsa! - Nu te apropia de mine!
A venit bunicul.
- Nu-mi vine să cred. - A venit bunicul.
Terminăm imediat.
Cine ți-a spus despre asta?
Ce mai face bunica?
Nu se simte prea bine.
Păcat, abia aștepta să vă vadă.
- Data viitoare, dacă se simte mai bine. - Sigur.
Ralf, mama ta chiar este bolnavă.
Vorbește de vizita asta de multe săptămâni.
Poate că de asta s-a îmbolnăvit.
Tatăl vostru mi-a zis că aveți un meditator.
Da. E drăguț.
Dar nu ne lasă să citim cărți de aventuri.
Facem doar istorie, e foarte plictisitor.
Să-ți spun ceva, tinere.
Dacă n-ar fi existat istoria, acum n-am mai fi stat la masa asta.
Tatăl tău, prin munca lui de aici,
scrie istoria.
Când eram de vârsta ta, istoria era materia mea preferată,
iar tatăl meu nu era încântat.
De ce nu?
Era profesor de literatură la universitate.
Mai predă și acum?
- Nu știu. - Nu știți?
Nu ținem legătura. A plecat din țară.
Serios? Când?
Acum vreo patru ani, Herr Kommandant.
Dar nu poate fi prea bătrân. Câți ani are, 40 și ceva?
Unde s-a dus?
Dle lt. Kotler,
tatăl dvs, profesorul de literatură, unde s-a dus?
Cred că în Elveția, Herr Kommandant.
Ciudat că a ales să plece din Patrie
acum, când era mai mare nevoie de el.
Când e nevoie de toți, pentru a contribui la renașterea națiunii.
Mai vreau vin!
Ce motiv a avut? Era tuberculos?
S-a dus să schimbe aerul?
Mă tem că nu știu, Herr Kommandant.
Ar trebui să-l întrebați pe el.
Asta ar fi cam greu, nu crezi?
Dacă e în Elveția...
Haide!
Ce ai în seara asta?
Poate că asta a fost. Poate că era bolnav.
Sau poate că nu era de acord.
- Cu politica guvernului. - Mai există și asemenea oameni.
Ori sunt demenți, ori sunt lași.
- Oricum, sunt cu toții niște trădători. - Așa este.
Dacă era și cazul tatălui dvs,
probabil că v-ați informat superiorii. Aveați datoria asta.
Dle lt. Kotler!
Evreu cretin! Jegosule!
Ralf!
Evreule!
- Tata stătea acolo și gata. - Ce-ai fi vrut să facă?
Evreul a meritat-o.
Pot să te întreb ceva despre fermă?
Bruno, doar nu mai crezi că este o fermă?
E un lagăr. Se numește lagăr de muncă.
Pentru evrei, desigur.
Doar pentru evrei?
Fiindcă sunt cei mai buni muncitori?
Nu sunt acolo fiindcă sunt buni, prostuțule.
Nu sunt buni la nimic.
Sunt acolo fiindcă sunt răi.
- Ei sunt dușmanul. - Dușmanul?
- Credeam că luptăm... - Sunt răi.
Sunt niște paraziți răi și periculoși.
Din cauza lor am pierdut Marele Război.
Tu n-ai ascultat ce ne spune Herr Liszt?
Nu prea.
Tata nu e oribil, nu-i așa? E un om bun.
- Sigur că da. - Dar conduce un loc oribil.
E oribil doar pentru ei.
Ar trebui să fim mândri de tata, mai mult ca oricând.
Datorită lui, țara noastră va fi din nou măreață.
Cum ai zis și tu, sunt cam ciudați. Puțin cam...
Sunt altfel.
Ei sunt dușmanul.
Sunt niște paraziți răi și periculoși.
De fapt nu sunt chiar oameni.
Ce cauți aici?
Aveau nevoie de cineva cu degete mici ca să șteargă astea.
Noi doi n-ar trebui să fim prieteni.
Ar trebui să fim dușmani. Știai asta?
Vrei și tu?
- Cum e tatăl tău? - Cum este?
E un om bun?
Te-ai gândit vreodată că n-ar fi?
Ești mândru de el?
Tu nu ești mândru de al tău?
E chiar așa de groaznic în lagăr?
Cum îndrăznești să vorbești cu cei din casă?
Cum îndrăznești?
Mănânci?
Ai furat mâncare?
- Răspunde-mi! - Nu, dle. El mi-a dat-o.
E prietenul meu.
Cum?
Omulețule,
îl cunoști pe evreul ăsta?
Îl cunoști pe evreul ăsta?
Nu, eu tocmai intram, iar el se servea.
Nu l-am mai văzut niciodată în viața mea.
Tu termină de șters paharele.
Când mă întorc, o să stăm de vorbă
despre ce se întâmplă cu șobolanii care fură. Vino.
Noii-veniți sunt fericiți să constate că viața în lagăr
nu înseamnă doar muncă.
Există, de asemenea, mult timp liber.
La terminarea zilei de lucru în fierărie,
la construcții sau în fabrica de cizme, muncitorii se bucură
de multiplele forme de relaxare pe care le oferă lagărul.
Sportul organizat este foarte popular.
Cei care nu joacă sunt fericiți să privească.
La terminarea zilei de lucru,
cafeneaua centrală este locul ideal
în care se adună prietenii și familiile, pentru o masă hrănitoare.
Copiilor, în special, le plac dulciurile și prăjiturile.
Seara, la concertele ocazionale
susținute de orchestre sau de muzicieni talentați
din interiorul lagărului, publicul este numeros.
Alte forme de recreere includ cititul în bibliotecă,
olăritul, gătitul, arta și horticultura, atât pentru adulți, cât și pentru copii.
În lagăr sunt disponibile aproape toate activitățile pe care ți le-ai putea dori.
Splendid.
- Bravo. Excelent. - Mulțumesc.
La revedere, omulețule.
Shmuel!
Nu înțeleg.
Am văzut un film despre un lagăr
care arăta foarte frumos.
Nu știu de ce am făcut-o.
Gretel și toți ceilalți spuneau lucrurile alea,
iar soldatul ăla mă sperie.
Vin aici de multe zile, dar tu n-ai venit.
Am crezut că nu mai suntem prieteni.
Îmi pare rău pentru ce am făcut. Mai suntem prieteni, da?
Unde este Kurt? Nu l-am mai văzut de mult.
- Cine este Kurt? - Locotenentul Kotler.
A fost trimis pe front.
S-a considerat că tinerețea și entuziasmul lui
vor fi mai utile acolo.
Herr Kommandant, la telefon.
De fapt, Gretel, a fost trimis acolo
fiindcă a omis să informeze autoritățile
despre lipsa de loialitate a tatălui său față de Partid.
Asta era datoria lui.
- Ăsta a fost ghinionul lui. - Ghinion?
A avut ghinion că a fost vorba de tată, nu de mamă.
Se presupune că pe mamă nu trebuie să o denunți.
- Poftim? - Când se întoarce Pavel?
- Mamă? - Niciodată, prostule.
Era tata. Au fost bombardați.
Bunica a murit.
"...izbânda pe care ne-ai dat-o nouă"
"și celor ce au adormit întru Domnul"
"ne menține pe noi, cei ce încă suntem vii, în legătură"
"cu tot ceea ce Te slujește pe pământ"
"și cu tot ceea ce Te înconjoară în ceruri,"
"alături de Cel care este învierea"
"și viața, Care trăiește și stăpânește alături de Tine și de Duhul Sfânt,"
"Sfânta Treime, lume fără sfârșit. Amin."
Nu poate s-o pună acolo. Ea n-ar fi vrut asta.
El vrea.
"Dumnezeu Atotputernic, Care prin moartea..."
Ai fost vreodată la o înmormântare?
Bunica și bunicul au murit după ce am ajuns aici,
dar nu li s-a făcut nicio înmormântare.
Pe aia, de acolo până acolo.
Au murit amândoi în același timp?
Din ce cauză?
Nu știu.
Tata spune că s-au molipsit de ceva pe când veneam aici.
A trebuit să se ducă la spital imediat ce au ajuns aici.
Nu i-am mai revăzut.
Îmi place.
Aș vrea să facem ceva mai interesant.
- Piesa aceea, de acolo până acolo. - Asta?
- Nu, cealaltă.
- Pe asta, până aici? - Nu, acolo!
- Până aici? - Nu.
- Aici? - Nu.
- Nu vreau să mai pleci niciodată. - Nici eu.
Nu te poți purta așa!
- Pui în discuție comportarea mea? - Nu poți continua!
Știu. Nu mai pot suporta asta, Ralf.
Nu mai pot rămâne aici, ca să fiu și eu părtașă.
Nu crezi că o să se pună întrebări?
- Întrebări? - Ce spune asta
despre capacitatea de a-mi desfășura munca, dacă nu-mi controlez familia?
- Muncă? Așa numești tu asta? - Vino-ți în fire, femeie.
Așa e. Trebuie să ignor asta.
Să ignor faptul că bărbatul cu care m-am măritat e un monstru.
Nici mama ta nu te putea iubi.
Ești fericit aici?
Da, foarte fericit.
Și tu, Gretel?
Da, dar mi-e dor de casa noastră și de prietenii mei.
Sunt sigur. Cred că și ție, Bruno, ți-e dor de prietenii tăi.
Nu-mi mai este.
Cred că întrebarea este, dacă s-ar ivi o ocazie,
ați prefera să locuiți în altă parte?
- Acasă? - Nu la Berlin. Nu încă.
Într-un loc sigur, de exemplu la mătușa Lottie, la Heidelberg.
Noi toți? Adică și tu?
Nu. Mă tem că deocamdată nu se poate.
Trebuie să rămân aici, să-mi termin munca.
Deocamdată, mamei voastre i se pare...
Consideră că ar trebui să mai stați și în altă parte.
V-ar plăcea?
Bruno, în viață trebuie să facem și lucruri pe care nu le vrem.
Important este că mama nu consideră
că ăsta e locul potrivit în care să vă petreceți copilăria.
Cu cât mă gândesc mai mult, cu atât îmi dau seama că are dreptate.
- Dar, tată... - Nu!
E timpul să plecați.
S-a întâmplat ceva?
Nu-l putem găsi pe tata.
A fost trimis să facă altă muncă, împreună cu niște bărbați,
și nu s-a mai întors.
Am și eu niște vești proaste. Plec.
Cât timp stai de data asta?
De asta sunt proaste. Pentru totdeauna.
Mama zice că ăsta nu e un loc pentru copii, dar e o prostie.
- Când pleci? - Mâine, după prânz.
N-o să te mai văd niciodată?
Ba da. Poți veni în vacanță la Berlin, dacă vrei,
când toată lumea o să se înțeleagă bine din nou.
Aș vrea să te fi putut ajuta să-ți găsești tatăl.
Aș vrea să mă revanșez pentru că te-am dezamăgit.
Așa aș fi reușit, nu? Dacă te-aș fi ajutat să-ți găsești tatăl.
Ar fi fost grozav. Ca o misiune secretă.
- Aș putea să sap pe dedesubt. - Cu ăla?
- Nu, aș putea aduce ceva. - Nu e bine să vii aici.
Privește.
- Aș putea veni eu în partea ta. - Ce rost are?
Tatăl tău nu e aici, nu?
Dar eu aș ieși în evidență dacă aș veni acolo, nu?
Nu arăt ca tine.
Ai putea arăta ca mine.
Dacă te-ai îmbrăca așa ca mine și te-ai rade în cap.
Nu mă rad în cap.
- Poți să-ți pui o bonetă. - Pijamaua mea are altă culoare.
Aș putea să-ți aduc una de la noi. Sunt o mulțime într-o baracă.
Sunt cu miile. Dar chiar ai face-o?
- Vreau s-o fac. - Ai avea curajul?
- Vreau să te ajut să-ți găsești tatăl. - Trebuie să plec.
Ne vedem mâine? Aduc un sandviș enorm.
Și nu uita pijamaua!
Bruno?
Mamă, pot să ies, să mă dau în leagăn?
- Bruno... - E ultima mea ocazie.
Bine, du-te.
- Credeam că nu mai vii. - Scuze. Mi-a fost greu să mă furișez.
N-ar trebui să fiu aici azi. Ai uitat pijamaua!
- Ai adus sandvișul? - Te-aș dezamăgi eu?
Shmuel.
Poftim.
Cum arăt?
Bine. Dă-i drumul.
Bruno?
Ajunge.
Să mergem să-ți găsim tatăl.
Haide!
Conașule Bruno?
Shmuel.
- Putem merge la cafenea? - La cafenea?
- Ar trebui să mă duc acasă. - Și tata?
Da.
Să verificăm mai întâi în baraca noastră.
Bruno?
Haide.
Tata?
Sus!
- Ce se întâmplă? - Nu știu.
Uneori ne pun să mărșăluim.
Mișcați-vă! Sus!
Mișcați-vă!
Bruno!
Trebuie să fie pe undeva, pe afară.
Bruno!
Bruno?
- Mișcați-vă! - Mai repede.
Ridică-te.
Trebuie să te ridici!
Du-i afară!
...ceea ce înseamnă că ni se va tripla
capacitatea săptămânală,
așadar, până la sfârșitul verii...
- Ralf. - Elsa, sunt într-o ședință.
Bruno a dispărut.
Haide!
Așteptați aici!
Haide!
Mișcați-vă!
Treceți la coadă!
Și tu!
Bruno!
Mișcați-vă!
Haide.
Bruno!
Nu-i nimic. Cred că așteptăm aici până trece ploaia.
Dezbrăcați-vă!
Unde ne ducem?
E doar un duș.
Duș?
Deschideți porțile!
Mișcați-vă!
Bruno!
RETAIL SUBTITLE Driv3r